Справа № 280/1680/16-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2019 року
Київ
справа №280/1680/16-а
адміністративне провадження №К/9901/15448/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.В., судді Берназюка Я.О., судді Саприкіної І.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області у складі судді Щербаченко І.В. від 22 лютого 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Шидловського В.Б., Капустинського М.М., Мацького Є.М. від 25 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про призначення йому одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи, з 03 березня 2014 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, в сумі 96600,00 грн, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16 вересня 2016 року №79;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 03 березня 2014 року, з урахуванням проведених виплат в сумі 147000 грн;
- визнати протиправним і скасувати наказ Військового комісаріату Житомирського обласного військового комісаріату від 10 листопада 2016 року №313 в частині виплати йому, як особі з інвалідністю ІІ групи, з 03 березня 2014 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, в сумі 96600,00 грн;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 03 березня 2014 року, з урахуванням проведених виплат в сумі 147000 грн;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 03 березня 2014 року, яку відповідачі протиправно призначили та виплатили йому у меншому розмірі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи, з 03 березня 2014 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16 вересня 2016 року №79; визнано протиправним і скасовано наказ Військового комісару Житомирського обласного військового комісаріату від 10 листопада 2016 року № 313 в частині виплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, з 03 березня 2014 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, у розміру меншому, ніж передбачено законодавством, у сумі 96600 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 03 березня 2014 року внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то згідно з частиною другою пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права у позивача на отримання вказаної грошової допомоги є саме 03 березня 2014 року. Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено для працездатних осіб у розмірі 1218 грн Таким чином, нарахуванню та виплаті підлягало 243600 гривень (1218 грн х 200), а відтак дії Міністерства оборони України про призначення одноразової допомоги ОСОБА_1 з врахуванням прожиткового мінімуму за 2006 рік є неправомірними. В той же час суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, оскільки є рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили, а саме: постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №806/816/16.
5. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 03 березня 2014 року, з урахуванням проведених виплат в сумі 147000 грн; зобов`язано Житомирський обласний військовий комісаріат виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 03 березня 2014 року, з урахуванням проведених виплат в сумі 147000 грн; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; в решті постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
6. Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової допомоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що по ІІІ групі інвалідності позивач не отримував допомоги, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності, а саме 03 березня 2014 року в сумі 243600,00 грн, а отже недоплата позивачу допомоги складає 147000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись з постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, Міністерство оборони України звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Касаційну скаргу подано до суду 31 серпня 2017 року.
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 280/1680/16.
10. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О. та Саприкіну І.В.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову строкову службу у Збройних силах з 24 вересня 1982 року по 07 лютого 1985 року.
12. При цьому, у період з 12 квітня 1984 року по 07 лютого 1985 року позивач проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь у бойових діях.
13. 05 жовтня 2005 року Житомирською обласною кардіологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності, яка настала внаслідок загального захворювання.
14. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 16 лютого 2006 року №101 встановлено, що отримані ОСОБА_1 захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
15. 28 лютого 2006 року Житомирською обласною МСЕК-2 ОСОБА_1 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
16. При цьому, позивач, як інвалід 3 групи, одноразову грошову допомогу, інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаної групи інвалідності, не отримував.
17. 18 березня 2014 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 з 03 березня 2014 року встановлено довічно ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворюваннями пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК від 18 березня 2014 року №2 серія 10 ААВ №830138.
18. 02 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 через Коростишівський районний військовий комісаріат для виплати йому одноразової грошової допомоги, що передбачена статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як інваліду 2 групи з 03 березня 2014 року.
19. Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим Міністром оборони України, оформленим протоколом від 22 квітня 2016 року №27, документи ОСОБА_1 повернуті на доопрацювання, із посиланням на те, що у поданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.
20. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі № 806/816/16, яка набрала законної сили 27 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи з 03 березня 2014 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22 квітня 2016 року №27; зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як особі з інвалідністю ІІ групи з 03 березня 2014 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку відповідно до Порядку №975.
21. На виконання вказаного рішення суду позивачем 10 серпня 2016 року подано заяву до Коростишівського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги.
22. 16 вересня 2016 року комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у сумі 96600 грн.
23. 10 листопада 2016 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №313 ОСОБА_1 перераховано кошти для виплати одноразової допомоги в сумі 96600,00 грн.
24. Вважаючи, що нарахування та виплата позивачу одноразової допомоги проведена у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
25. Касаційна скарга обґрунтована тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача в 2006 році з моменту встановлення йому первинної інвалідності (ІІІ групи), а тому така допомога була правомірно виплачена в розмірі 96600,00 грн відповідно до прожиткового мінімуму, який був визначений у 2006 році.
26. Від інших учасників справи відзиву або заперечень на касаційну Міністерства оборони України не надходило, що відповідно до статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
28. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
29. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
30. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
31. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
32. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
33. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
35. Згідно зі статтею 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Закон України від 20 грудня 1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011- XII).
36. Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
37. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, у тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
38. За приписами пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
39. Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
40. Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
41. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (пункт 8 Порядку № 975).
42. Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу, як особі з інвалідністю ІІ групи, яку йому встановлено з 03 березня 2014 року.
43. Таким чином, для регулювання спірних правовідносин необхідно застосовувати саме Порядок № 975, положення якого набрали чинності з 24 січня 2014 року.
44. Також колегія суддів вважає безпідставними доводи Міноборони, згідно з якими датою зміни групи інвалідності не може вважати день її встановлення, а така лише пов`язана з набуттям права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, з огляду на таке.
45. Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
46. Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 установлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
47. Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
48. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 липня 2019 року у справі № 440/3564/18, від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 12 вересня 2019 року у справі № 806/922/16.
49. Крім того, суд наголошує, що обов`язок Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному Порядком № 975, був визначений також постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі № 806/816/16, яка набрала законної сили.
50. Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону № 2011-XII та Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.
51. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
52. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
53. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
54. У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
55. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).
56. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
57. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
58. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
59. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний
Судді: Я.О. Берназюк
І.В. Саприкіна