Справа № 300/1519/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. справа № 300/1519/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лудчак А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Гоголь М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, № та № від 25.04.2019, вимоги №Ф- від 25.04.2019 та рішення № від 25.04.2019, -

В С Т А Н О В И В:

16.07.2019 представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, № та № від 25.04.2019, вимоги №Ф- від 25.04.2019 та рішення № від 25.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 податкового законодавства за наслідками здійснення операцій з об`єктами нерухомого майна, не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Так, в позові вказано, що позивачем як фізичною особою протягом 2016-2017 років вчинено правочини щодо відчуження нерухомого майна, та, як наслідок, сплачено до бюджету усі передбачені податки (податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5% та військовий збір у розмірі 1,5%). Позивач вважає помилковими викладені в акті перевірки висновки щодо здійсненням ним як фізичною особою-підприємцем господарських операцій щодо систематичного продажу об`єктів нерухомого майна, а оскаржені рішення вважає протиправними та такими, що порушують його майнові права, оскільки нормами Податкового кодексу України прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду при сплаті податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%. Принцип презумпції правомірності рішення платника податків передбачає пріоритет рішення платника податків. Позивач діяв безпосередньо як фізична особа та відповідні правочини жодним чином не стосувались його підприємницької діяльності, в зв`язку з чим дохід ФОП ОСОБА_2 не включає у себе дохід, отриманий від відчуження нерухомості, а відповідно не оподатковується податком на додану вартість та єдиним податком. Окрім цього, позивач зазначає, що фізичні особи, які реалізують нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності, не відносяться до переліку осіб - платників єдиного внеску, визначених у статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 19.08.2019 (т. 1 а.с. 135-139). У відзиві представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив та в обґрунтування своїх заперечень відмічає, що операції з продажу нерухомості, проведені ОСОБА_2 є його господарською діяльністю як фізичної особи-підприємця, а отримані доходи від такої діяльності мають оподатковуватись у відповідності до вимог податкового законодавства. На підставі наведеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

24.09.2019 від представника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області надійшло клопотання про заміну відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області (т. 1 а.с. 166).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 клопотання представника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задоволено частково. Залучено до участі в справі №300/1519/19 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області як другого відповідача (т. 1 а.с. 176-178).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з мотивів, викладених в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив, письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований з 08.02.2005 як фізична особа-підприємець з номером запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 2 001662, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 . ФОП ОСОБА_2. здійснює наступні види діяльності: Код КВЕД 77.21 Прокат товарів для спорту та відпочинку; Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; Код КВЕД 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (основний); Код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (т. 2 а.с. 42-45).

На підставі пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 22.03.2019 за №426 (т. 1 а.с. 141) та направлення від 22.03.2019 за №359 (т. 1 а.с. 140), з 25.03.2019 по 29.03.2019 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління податків та зборів з фізичних осіб проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, а також щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 12-34).

Актом перевірки від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/НОМЕР_3 встановлено наступні порушення:

- підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49, пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України (далі - ПК України), фізичною особою - платників податків ОСОБА_2 встановлено несвоєчасне подання декларації платника єдиного податку за 2017 рік;

- підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1 статті 44, пункту 176.1 статті 176, підпункту 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 ПК України, пункту 2 Порядку ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податків на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 за №579 та пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме: не ведення книги обліку доходів і витрат ФОП за період, що підлягав перевірці;

- підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49, пункту 294.1 статті 294, пункту 293.4 статті 293 ПКУ, фізичною особою - платником податків ОСОБА_2 занижено суму єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету за І квартал 2017 року в розмірі 7 603,95грн. та встановлено несвоєчасне подання декларації платника єдиного податку за 2017рік;

- пункту 49.1, пункту 49.2, пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України, фізичною особою - платником податків ОСОБА_2 встановлено несвоєчасне подання декларацій про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки;

- підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1 статті 44, пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 ПК України, пункту 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.09.2013 за №481 та пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме: не ведення книги обліку доходів і витрат ФОП за період, що підлягав перевірці;

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.5 статті 177 ПК України, а саме: заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 166 142,08 грн., в тому числі за 2016 рік - на 155 397,58 грн., за 2017 рік - на 10 744,50 грн.;

- частини 4 статті 4, частин 2, 5 статті 7, частини 6 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на загальну суму 56 420,32 грн., в тому числі за 2016 рік - на 39 083,00 грн., за 2017рік - на 17 337,32 грн.;

- підпункту 2 пункту 180.1 статті 180, пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.10 статті 183, пункту 185.1статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, фізичною особою-платником податків ОСОБА_2 занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 7 978,60 грн.

На підставі Акту перевірки від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/НОМЕР_3, відповідачем, з урахуванням виявлених порушень, винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення:

- № від 25.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 207 677,60 грн., з яких 166 142,08 грн. - за основним платежем, та 41 535,52 грн. - штрафна (фінансова) санкція (т. 1 а.с. 36);

- № від 25.04.2019, яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції за платежем - податок на доходи фізичних осіб у сумі 170,00 грн. (т. 1 а.с. 37);

- № від 25.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 9504,94грн., з яких основний платіж - 7 603,95 грн. та 1 900,99 грн. - штрафна (фінансова) санкція (т. 1 а.с. 39);

- № від 25.04.2019, яким до позивачу застосовано штрафну санкцію в розмірі 170,00 грн. (несвоєчасне подання декларації платника єдиного податку) (т. 1 а.с. 40);

- № від 25.04.2019,яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9 973,25 грн. (за основним платежем - 7 978 60 грн. та штрафні санкції - 1 994,65 грн.) (т. 1 а.с. 42);

- № від 25.04.2019, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення (т. 1 а.с. 44).

Також відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 25.04.2019, якою донараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 56 420,32 грн. (т. 1 а.с. 45) та прийнято рішення № від 25.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачеві донараховано штрафну санкцію у розмірі 28 210,16 грн. (т. 1 а.с. 46).

Не погоджуючись з оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначає і регулює Податковий кодекс України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно підпункту 3.1 статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом; оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом; вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі. За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків посадові (службові) особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Досліджуючи матеріали справи, суд встановив виконання даних вимог законодавства податковим органом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржених рішень від 25.04.2019, суд зазначає наступне.

Відповідачем в акті перевірки встановлено, а також зазначено у відзиві, що фізична особа - платник податків ОСОБА_2 протягом періоду, що перевірявся отримував доходи від провадження господарської діяльності, які згідно з Кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а саме: фізична особа - платник податків ОСОБА_2 здійснював в період з 01.01.2016 по 31.12.2017 систематичний продаж об`єктів нерухомого майна (кімнат та нежитлових приміщень) за готівку фізичним особам, та ним сплачено податок з доходів фізичних осіб за ставкою встановленою статтею 172 ПК України - 5% від отриманої суми (вартості). Однак, на переконання відповідача, дані операції позивач здійснював як фізична особа-підприємець з метою одержання прибутку, а тому дані операції мають оподатковуватись згідно статті 177 ПК України. Тобто, основна позиція контролюючого органу полягає в тому, що ОСОБА_2 вчинені умисні дії, направлені на мінімізацію сплати податку з доходу фізичної особи, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів.

Судом встановлено, що 04.05.2009 фізичною особою, громадянином ОСОБА_2 придбано дві земельні ділянки площею 0,095 га та площею 0,0698 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зареєстрованих в реєстрі за номерами 334 і 337 (т. 2. а.с. 4, 7). Вказані обставини також встановлено відповідачем у акті перевірки від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/НОМЕР_3.

10.08.2011 Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області громадянину ОСОБА_2 видано Декларацію №ІФ8 про початок виконання будівельних робіт з будівництва 6-поверхового житлового будинку готельного типу в с. Поляниця, участок « Вишня» Яремчанської міської ради Івано -Франківської області (т. 1 а.с. 48-50).

16.06.2015 Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області громадянину ОСОБА_2 видано Декларацію №ІФ12 про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1 а.с. 52).

27.10.2015 в Державний реєстр речових прав внесено запис №46400927, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності фізичної особи ОСОБА_2 на нерухоме майно: житловий будинок готельного типу, загальною площею, 4 295,27 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 53). Також 27.10.2015 фізичній особі ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності Серія НОМЕР_1 на житловий будинок готельного типу, загальною площею, 4 295,27 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 54).

В подальшому на замовлення фізичної особи ОСОБА_2 відбулась реконструкція даного об`єкту нерухомості - житлового будинку готельного типу під апартаменти з вбудованими приміщеннями громадського призначення (без зміни геометричних розмірів), що підтверджується Декларацією ДАБІ в Івано-Франківській області №ІФ56 від 19.01.2016 про початок виконання будівельних робіт (т. 1 а.с. 55-57) та Декларацією ДАБІ в Івано-Франківській області №ІФ23 від 17.02.2016 про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1 а.с. 58-61).

Суд встановив, що згідно вищевказаних декларацій, інженером технічного нагляду виступив ОСОБА_4 , генеральним підрядником будівництва виступило ПП «Обрій-ІВ», проектувальником виступила ФОП ОСОБА_5 , головним архітектором проекту виступив ГАП ОСОБА_6 .

Так, авторський нагляд за будівництвом житлового будинку готельного типу на власній земельній ділянці в с. Поляниця ур. Вишня Івано-Франківської області на підставі договору №001-08-2010 від 15.06.2011 здійснювала за замовленням ОСОБА_2 виконавець ПП ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 17). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 є діяльність у сфері архітектури (т. 2 а.с. 21-24).

Згідно наказу №001-08-2010 від 15.06.2011 (т. 2 а.с. 19), ПП ОСОБА_5 призначила для проведення авторського нагляду за виконанням будівельних робіт з будівництва житлового будинку готельного типу на власній земельній ділянці в с. Поляниця ур. Вишня Івано-Франківської області ГАП ОСОБА_6 , якому 02.12.2010 видано кваліфікаційний сертифікат архітектора серії АР №000090 (т. 2 а.с. 20).

Згідно договору ген підряду №010811 від 10.08.2011 (т. 2 а.с. 25-26), за замовленням ОСОБА_2 роботи по будівництву житлового будинку готельного типу в с. Поляниця зобов`язалось виконати ПП «Обрій-ІВ», основним видом діяльності якого згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є будівництво житлових і нежитлових будівель (т. 2 а.с. 27-31).

Окрім того, згідно договору №ІГВ-1-2011 від 01.02.2011, за замовленням фізичної особи ОСОБА_2 приватне підприємство «Геоленд ІФ» зобов`язалось виконати інженерно-геологічні вишукування для будівництва житлового будинку готельного типу на власній земельній ділянці в с. Поляниця ур. Вишня Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (т. 2 а.с. 32). Ціну даних робіт ОСОБА_2 та приватне підприємство «Геоленд ІФ» погодили згідно протоколу (т. 2 а.с. 33), який є додатком №1 до договору №ІГВ-1-2011 від 01.02.2011. Факт виконання інженерно-геологічних вишукувань для будівництва житлового будинку готельного типу в с. Поляниця підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт від 24.02.2011 (т. 2 а.с. 34).

Також суд встановив, що згідно договору №30/П про пайову участь замовників будівництва у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села від 07.03.2017, замовник - ОСОБА_2 , здійснював будівництво житлового будинку готельного типу (блок 4) в с. Поляниця, участок Вишні та брав участь у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляниця (т. 2 а.с. 10). Згідно п. 2.1. Договору, ОСОБА_2 зобов`язався сплатити пайовий внесок. Факт сплати пайового внеску підтверджується копією квитанції №0.0.726366572.1 від 16.03.2017, що знаходиться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 12).

Згідно договору №41/П про пайову участь замовників будівництва у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села від 12.09.2017, замовник - ОСОБА_2 , здійснює реконструкцію житлового будинку готельного типу під апартаменти з вбудованими приміщеннями громадського призначення в с. Поляниця, участок Вишні та бере участь у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляниця (т. 2 а.с. 13). Згідно п. 2.1. Договору, ОСОБА_2 зобов`язався сплатити пайовий внесок. Факт сплати пайового внеску підтверджується копією квитанції №0.0.851043756.1 від 18.09.2017, що знаходиться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 16).

Окрім того, документальним підтвердженням будівництва житлового будинку готельного типу саме фізичною особою ОСОБА_2 є розписки про одержання ОСОБА_2 позики для здійснення будівництва житлового будинку готельного типу у с. Поляниця від 14.03.2015, 06.05.2015 та від 03.09.2015 (т. 1 а.с. 63-65).

В подальшому, кошти, отримані ОСОБА_2 від купівлі-продажу були спрямовані на погашення його боргових зобов`язань перед кредиторами, про що свідчать розписки від 12.10.2016, 23.11.2016 та від 09.12.2016 (т. 1 а.с. 66-68).

Суд зауважує, що вищезазначені обставини підтверджують факт будівництва ОСОБА_2 житлового будинку готельного типу як фізичною особою із залученням відповідних осіб і організацій.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 як фізичною особою за договорами купівлі-продажу протягом 2016 року відчувались складові об`єкту нерухомості, які належали на праві власності йому як громадянину, а не як фізичній особі-підприємцю, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- 1 нежитлове приміщення - ресторан вартістю 389 150,00 грн. подаровано гр.. ОСОБА_7 згідно Договору дарування члену сім`ї першого ступеня споріднення;

- 6 кімнат загальною вартістю 168 866,00 грн. подаровано гр. ОСОБА_8 згідно договорів дарування члену сім`ї першого ступеня споріднення;

- 6 кімнат загальною вартістю 166 943,00 грн. подаровано гр. ОСОБА_9 згідно договорів дарування члену сім`ї першого ступеня споріднення;

- 28 кімнат загальною вартістю 1 195 366,00 грн. продано фізичним особам згідно нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу.

Аналогічно ОСОБА_2 як фізичною особою за договорами купівлі-продажу протягом 2017 року відчувались об`єкти нерухомості, які належали на праві власності йому як громадянину, а не як фізичній особі-підприємцю, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме 4 кімнати загальною вартістю 133 343,00 грн.

Ці об`єкти нерухомості були частиною житлового будинку, що збудований на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_2 як громадянину, а не підприємцю.

В акті перевірки від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/НОМЕР_3 відповідачем зазначено, що всі кімнати було реалізовано на підставі нотаріально завірених договорів купівлі-продажу кімнат, де продавцем вказано громадянина ОСОБА_2 як фізичну особу (т. 1 зв. ст. а.с. 21).

Перевіркою встановлено несвоєчасне подання платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки, чим порушено пункт 49.1, пункт 49.2, пункт 49.18 статті 49, пункт 179.1 статті 179 ПК України. Так, відповідно до поданих фізичною особою ОСОБА_2 декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки, відображено отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна у сумі 1 246 059,59 грн. у 2016 році, утриманий податок на доходи фізичних осіб в сумі 62 302,95 грн. та військовий збір в сумі 18 690,80 грн., а також відображено отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна у сумі 82 650,00 грн. у 2017 році, утриманий податок на доходи фізичних осіб в сумі 4 132,50 грн. та військовий збір в сумі 1 239,75 грн. Таким чином, при здійсненні продажу нерухомості ОСОБА_2 сплачено податок на доходи фізичних осіб за ставками 5%, про що зазначається в акті перевірки.

Згідно пункту 49.1, пункту 49.2 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до положень пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 подав податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки в лютому 2019 року (т. 1 а.с. 117-118), чим порушив строки на подання відповідних декларацій.

Таким чином, оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019, яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції за платежем - податок на доходи фізичних осіб у сумі 170,00 грн. за несвоєчасне подання декларації про майновий стан, винесене відповідачем правомірно.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності.

Стаття 24 Цивільного кодексу України встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження.

Стаття 50 Цивільного кодексу України передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежовувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Так, за визначенням статті 42 Господарського кодексу України, підприємницька діяльність характеризується такими ознаками, як самостійність, ініціативність, систематичність, власний ризик та спрямованість на визначений результат - одержання економічних та соціальних результатів та отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки, притаманні підприємницькій діяльності, випливає висновок, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.

У наведеному контексті відповідачем не наведено в акті перевірки доказів використання позивачем прийомів і методів, притаманних підприємницькій діяльності, як то реклама тощо, які б вказували про намір ФОП ОСОБА_2 отримувати дохід від продажу збудованих житлових будівель.

До того ж, оподатковуваним доходом громадян від заняття підприємницькою діяльністю вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу.

Згідно пункту 172.1 статті 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Приписами пункту 172.2 статті 172 ПК України встановлено, що дохід, отриманий платником податку - фізичною особою від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у п. 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в п. 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою,визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, а саме 5%. Для об`єктів рухомого майна ставка податку теж становить 5% бази оподаткування.

Пунктом 172.5 статті 172 ПК України передбачено, що сума податку для нерухомого майна визначається та самостійно сплачується через банківські установи:а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити дохід від такого відчуження у річній податковій декларації.

Як уже зазначено судом вище, фізична особа ОСОБА_2 несвоєчасно подав податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки, чим порушив строки на подання відповідних декларацій, а тому податковим органом правомірно винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

При цьому, решта податкових повідомлень-рішень винесені на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у зв`язку із здійсненням останнім господарських операцій з продажем нерухомого майна.

Однак, враховуючи вищевикладене стосовно того, що відповідачем не наведено в акті перевірки доказів використання позивачем прийомів і методів, притаманних підприємницькій діяльності, які б вказували про намір ФОП ОСОБА_2 отримувати дохід від продажу збудованих як підприємцем житлових будівель, суд дійшов висновку, що податковим органом не доведено обставин, які б слугували підставою для оподаткування доходу, отриманого позивачем за результатами спірних операцій із продажу нерухомості, та зобов`язували б його подавати декларацію про доходи за 2016-2017 роки, одержані як суб`єктом підприємницької діяльності, а тому висновки акту перевірки є необґрунтованими.

Також, згідно статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема:

- рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

- презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

- соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (підпункт 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

- стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Суд приймає до уваги, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Новік проти України» (18.12.2008), Суд зробив висновок, що «надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля».

Також суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.10.2011 у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07.07.2011 у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05), в яких ЄСПЛ дійшов висновків про те що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Відповідач, обґрунтовуючи власну правову позицію, стверджує про систематичність (більше трьох разів) здійснення позивачем будівництва та продажу об`єктів нерухомості (кімнат), однак не наводить положень чинного законодавства, які б регулювали питання систематичності такого продажу та встановлювали відповідні обмеження. Податковий кодекс України визначення «систематичності» та відповідного регулювання не містить.

За змістом пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що має місце різне тлумачення однієї і тієї ж норми права, що вказує на недотримання, визначеного Європейським судом критерію, щодо чіткості та передбачуваності у застосуванні обумовленої норми права, що припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків. Як наслідок порушення названого критерію порушується основоположний принцип щодо недопущення перевищення державними органами меж свободи розсуду, що правомірності втручання у здійснення прав і свобод людини.

Як наслідок, суд вважає, що висновок податкового органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб внаслідок продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна не відповідає нормам податкового законодавства та обставинам викладених в акті перевірки.

Окрім того, як слідує із акту перевірки від 05.04.2019 за №283/09-19-13-06/ НОМЕР_3 , документальна позапланова виїзна перевірка стосувалась фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Також як слідує з акту перевірки, податковим органом визначено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з причин порушення ним вимог положень статей 181, 183, 187 ПК України.

Згідно з пункту 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 183.1 статті 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Приписами пункту 187.1 статті187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпунктом 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України, звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом. У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає: а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника; б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника. Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Державна податкова служба України у листі від 03.07.2012 №18073/7/15-3417-13 роз`яснила:

- у випадку коли замовник в процесі будівництва до оформлення права власності на новозбудоване житло укладає попередні договори купівлі-продажу з фізичними особами, згідно з якими отримує забезпечувальні платежі, операції з перерахунку таких платежів фізичними особами на рахунок замовника не змінюють базу оподаткування у замовника. Лише при передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло фізичній особі (першому власнику новозбудованого житла) у замовника виникають податкові зобов`язання на підставі п. 187.1 ст. 187 ПК України.

- у випадку коли після завершення будівництва правовстановлюючі документи на новозбудоване житло оформлюються на підприємство-замовника, а пізніше згідно з договорами купівлі-продажу квартир з фізичними особами переоформлюються на таких фізичних осіб, операцією з першого постачання житла буде вважатися операція оформлення правовстановлюючих документів на замовника. Подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, в розумінні норм Кодексу, не буде вважатися операцією з першого постачання житла, а тому дана операція буде звільнятися від оподаткування податком на додану вартість відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Кодексу.

Отже, враховуючи, що після завершення будівництва правовстановлюючі документи на кімнати були оформлені на замовника будівництва - фізичну особу ОСОБА_2 , подальший продаж зазначених квартир не вважається операцією з першого постачання житла, а отже, звільняється від оподаткування. Тому донарахування ПДВ позивачу є безпідставним.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №826/1513/17 (адміністративне провадження №К/9901/3758/17).

Суд також зазначає, що згідно пунктів 2, 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Стаття 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає вичерпний перелік платників єдиного внеску. Так, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, фізичні особи, які реалізують нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності, до переліку осіб - платників єдиного внеску не відносяться.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 здійснював відчуження об`єктів нерухомості не в статусі фізичної особи-підприємця, а як фізична особа, а, відтак, останній не є платником єдиного внеску, враховуючи відсутність порушення позивачем вимог статті 177 ПК України,відсутність заниження податку на доходи фізичних осіб, а також порушення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за 2016-2017 відповідачем винесено неправомірно, а тому суд погоджується із позивачем, що оскаржені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 25.04.2019, якою донараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 56 420,32 грн. та рішення № від 25.04.2019, яким позивачеві донараховано штрафну санкцію у розмірі 28 210,16 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного суду від 13.03.2018 у справі №826/13138/15, суд зазначає, що обставини справи у вказаній справі №826/13138/15 є іншими та не є аналогічними з обставинами справи №300/1519/19. Так, згідно змісту постанову Верховного суду від 13.03.2018 року у справі №826/13138/15, фізична особа-підприємець зареєстрований в Дарницькій районній державній адміністрації у місті Києві 23.09.2008, а видами діяльності Підприємця визначено: 45.25.1 інші спеціалізовані будівельні роботи, 45.42.0 столярні та теслярські роботи, 45.43.0 покриття підлог та облицювання стін, 51.12.0 посередництво в торгівлі паливом, рудами, металами та хімічними речовинами, 70.11.0 організація будівництва об`єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна, 70.31.0 діяльність агентств нерухомості - є основною.

Тобто, позивач згідно обставин справи №826/13138/15 зареєстрований як ФОП із видами діяльності, які безпосередньо пов`язані із будівництвом та продажем нерухомого майна, при цьому в справі №300/1519/19, позивач ОСОБА_2 як ФОП зареєстрований із основним видом діяльності - діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, а самі будівельні роботи, як встановлено судом вище здійснювались на підставі договорів, угод та наказів іншими особами та підприємцями.

Водночас, згідно висновків Верховного суду у вказаній постанові від 13.03.2018 у справі №826/13138/15, Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Так, судом встановлено, що в спірних правовідносинах ОСОБА_2 був замовником будівництва житлового будинку готельного типу як фізична особа, при цьому залучаючи відповідних осіб та організації для фактичного виконання будівельних робіт, а також він виступав як фізична особа - громадянин при відчуженні окремих кімнат у даному житловому будинку, що збудований на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_2 як громадянину, а не підприємцю.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Під час розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, та, як наслідок, не довів правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень,податкової вимоги та рішення, а тому останні підлягають скасуванню.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача підлягають до частково задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 частину сплаченого судового збору в розмірі 3 124,66 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ), Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, № та № від 25.04.2019, вимоги №Ф- від 25.04.2019 та рішення № від 25.04.2019, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 25.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 25.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) частину сплаченого судового збору у розмірі 3 124 (три тисячі сто двадцять чотири) грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.

В зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, рішення складене в повному обсязі 31 жовтня 2019 р.