Справа № 340/1177/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1177/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року (суддя Черниш О.А.) у справі №340/1177/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладене в листі №С-2055/0-1637/0/17-19 від 15.04.2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у запасі (земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22 березня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах, не більше 2,0 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності які перебувають у запасі (земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_1 :000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року позов задоволено, а саме:

визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, викладену у листі №С-2055/0-1637/0/17-19 від 15.04.2019 року;

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення

проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про необґрунтованість відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така відмова відповідача не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України. З цих підстав суд дійшов висновку про визнання протиправною відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки, за позицією скаржника, відмова Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою від 22 березня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, які перебувають у запасі (земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області.

До заяви додано копії паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера; графічні матеріали місця розташування земельної ділянки, згода користувача.

Листом №С-2055/0-1637/0/17-19 від 15.04.2019 року відповідач повідомив позивача, що заява не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, а саме не додано погодження землекористувача (а.с.10).

Враховуючи викладене, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовило позивачу у задоволенні його заяви.

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу положень вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з листа відповідача №С-2055/0-1637/0/17-19 від 15.04.2019 року, в ньому відсутня інформація про наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, які визначено ч.7 ст.118 ЗК України. При цьому, посилання відповідача на відсутність погодження землекористувача, як на підставу відмови у задоволенні заяви позивача, не визначається законом як підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. До того ж, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою позивачем до останньої долучалась згода ОСОБА_2 , у користуванні якого знаходиться земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_2 , на вилучення її частини для передачі позивачу у власність (а.с.30). Отже, позивачем надано погодження землекористувача, як того вимагають положення ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України, у зв`язку з чим аргументи відповідача щодо невідповідності поданої позивачем заяви вимогам статті 118 Земельного кодексу України в цій частині є безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на положеннях Земельного кодексу України, а отже є протиправною.

З огляду на встановлені обставини справи, які свідчать про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту права позивача в спірному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року по справі №340/1177/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 29.10.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк