Справа № 822/25/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №822/25/18

адміністративне провадження №К/9901/55721/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 822/25/18

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Війтовецька сільська рада, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 5 березня 2018 року, ухвалене у складі колегії суддів: головуючого судді Шевчука О.П., та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2018 року, прийняту у складі: головуючого судді Сторчака В.Ю., суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Війтовецька сільська рада, про визнання протиправними дій відповідача, що викладені в листі від 21.12.2017 №Ф-31103/0-16674/6-17 та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладені у листі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.12.2017 №Ф-31103/0-16674/6-17, не входять до переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України, який є вичерпним.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 5 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2018 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену у листі від 21.12.2017 № Ф-31103/0-16674/6-17, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Мочулинці Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Суди встановили, що в червні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів села Мочулинці на території Війтовецької об`єднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області.

Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом від 12.07.2017 №Ф-15281/0-9609/6-17 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви, з посиланням на наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2014 №328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014".

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.09.2017 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 у строки, визначені статтею 122 Земельного кодексу України. Визнано протиправними вимоги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оформлені листами від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 щодо надання ОСОБА_1 погодження органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, подану 09.06.2017, у відповідності до вимог Земельного кодексу України". Вказана постанова суду набрала законної сили 02.10.2017.

На виконання вказаного рішення суду, позивачу 08.11.2017 направлено лист № 1467/0-14695/6-17, яким повідомлено, що зазначена у його клопотанні земельна ділянка накладається на уже сформовану земельну ділянку та вказано, що позивач може повторно звернутись до відповідача із відповідною заявою для отримання земельної ділянки в іншому місці.

Позивачем 24.11.2017 подано до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області. До поданої заяви позивач додав усі необхідні документи, які передбачені Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідач листом від 21.12.2017 №Ф-31103/0-16674/6-17 повідомив позивача про перевірку відомостей відповідно до п.7 ст.118 ЗК України щодо відповідності місця розташування земельної ділянки, та чи вказана земельна ділянка не є зарезервованою за учасниками АТО. При цьому, відповідач зазначив, що вказана позивачем земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок оприлюднених на офіційному веб-сайті ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, які можуть бути передані у власність громадянам, в межах норм безоплатної приватизації у ІV кварталі 2017 року на території Хмельницької області. Одночасно з цим, позивачу запропоновано постійно ознайомлюватись з інформацією щодо земельних ділянок, які пропонуються передавати в межах норм безоплатної приватизації у власність на офіційному веб-сайті http://khmelnytska.land.gov.ua/info/perelik-zemelnykh-dilianok-dlia-bezoplatnoi-peredachi-u-vilasnist/, та в разі включення бажаної земельної ділянки до вищезгаданого переліку, повторно звернутись до відповідача з відповідною заявою.

Вважаючи вищезазначений лист ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області як відмову в задоволенні його заяви, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність рішення, викладеного у листі, при цьому законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідачем не наведено підстав, передбачених Земельним кодексом України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач не погодився із вказаними судовими рішеннями і подав касаційну скаргу з вимогами про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У поданому відзиві позивач просить відмовити в задоволенні скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Згідно з п."б" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підстав, передбачених ст. 123 Земельного кодексу України, для відмови в наданні позивачу за його заявою (клопотанням) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у відповідача не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену у листі від 21.12.2017 № Ф-31103/0-16674/6-17, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то колегія суддів вважає їх також в даному випадку обґрунтованими з огляду на таке.

За нормами ч.3 ст.123 ЗК України, відповідач за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише дії:

- видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, або

- надати письмову відмову у наданні такого дозволу, і то лише з підстав, які прямо передбачені зазначеною статтею.

Враховуючи, що альтернатив (варіантів) позитивного вирішення заяви позивача не існує, особа звернулась до суду з підстав не ухилення державного органу від розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту, а на неправомірність відмови у наданні такого дозволу (як результату розгляду заяви) і незаконність такої відмови судом встановлена, суди дійшли вірного висновку про наявність підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, що в даному випадку не буде привласненням судом повноважень і функцій відповідача, які в даному випадку не є дискреційними.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що у даному випадку слід застосовувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 14.03.2018 (справа №804/3703/16) з огляду на те, що Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №509/4156/15-а (постанова від 17.12.2018) відступив від висновку, викладеного в постанові, зокрема від 14.03.2018 (справа № 804/3703/16), згідно з яким ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою за відсутності мотивованої відмови у його наданні не є для особи перешкодою для виготовлення такого проекту.

Так, у справі № 509/4156/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Проте, цією нормою закріплено виключно право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його надані після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17).

Використання особою права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу не позбавляє обов`язку відповідача розглянути заяву згідно із чинним законодавством та прийняти відповідне рішення.

У справі, що розглядається, правовідносини є подібними. З тією лише різницею, що йдеться про надання земельної ділянки у користування, а не у власність та уповноважений орган надав мотивовану відмову у наданні зазначеного дозволу, тобто відсутня бездіяльність Держгеокадастру.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.03.2018 (справа №804/3703/16), відступ від яких зроблено Верховним Судом у справі №509/4156/15-а (постанова від 17.12.2018) не можуть застосовуватися у справі, що розглядається.

За вказаних обставин, суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі з метою здійснення ефективного поновлення порушених прав позивача.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують, не дають підстав вважати, що судами невірно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 5 березня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду