Справа № 208/3325/17(2а/208/217/17)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №208/3325/17(2а/208/217/17)

адміністративне провадження №К/9901/8037/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року (суддя Похваліта С.М.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (колегія суддів: Шальєва В.А., Білак С.В., Юрко І.В.) у справі № 208/3325/17 (2а/208/217/17) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В червні 2017 року представник ОСОБА_2 за довіреністю Акерман Олег Матвійович звернувся до суду з адміністративним позовом до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - УПФУ) про визнання протиправним рішення № 48 від 10.03.2017 р. про відмову у поновленні виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1; зобов`язання взяти на облік, витребувати електронну пенсійну справу, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 07.10.2009 р. як шахтарю, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, із застосування всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру, учаснику війни та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.02.2018 р. здійснена заміна первісного відповідача Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.10.2018, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, представник позивача, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що пенсія позивачу призначена, проте зупинено виплату у зв`язку з її виїздом на постійне проживання в Ізраїль. Звернувшись з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії відповідачем безпідставно відмовлено. Вказує, що має право звернутися за поновленням виплати пенсії до будь - якого органу Пенсійного фонду, оскільки пенсія позивачу призначалась в м. Шахтарськ Луганської області, що наразі є тимчасово окупованою територією.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з січня 1980 р. ОСОБА_2 призначена пенсія за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. Позивач перебував на обліку в органі соціального забезпечення м. Шахтарська Донецької області. Позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль у 2000 році, взятий на консульський облік в посольстві України в Ізраїлі 11.01.2006 . З моменту виїзду позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання.

09.03.2017 р. позивач через представника за довіреністю звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати та перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 як шахтарю, надавши нотаріально завірені копії довіреності, паспорта, пенсійного посвідчення, картки платника податків, копії трудової книжки, копії посвідчення учасника війни, копію посвідчення нагородження знаком «Шахтарська слава» ІІІ ступеню, копію посвідчення нагородження медаллю « 50 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років», копію посвідчення нагородження медаллю «Ветеран праці», заяву про перерахунок пенсійних виплат на банківський рахунок, копію паспорту представника.

Рішенням № 48 комісії по розгляду звернень громадян Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 10.0312.2017 відмовлено ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії на підставі заяви від 09.03.2017, наданої представником за довіреністю Акерманом О.М. , у зв`язку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії подана не за місцем реєстрації; заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію; відповідно до п. 2.9 Порядку надання документів «за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування

Не погоджуючись з отриманою відмовою, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що представник позивача звернувся за поновленням пенсії до територіального органу Пенсійного фонду з порушенням п. 1.5 Порядку № 22-1, тобто не до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, позивач не перебував на обліку саме в Кам`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, позивачем особисто не надавалась заява про поновлення виплати пенсії.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної її пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи до Кам`янського ОУПФ 09.03.2017 звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. За таких обставин, висновок відповідача щодо порушення позивачем вимог п.1.5 Порядку №22-1 та необхідності особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії, суд касаційної інстанції вважає безпідставним.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Як встановлено судами, позивач до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю перебував на обліку в органі соціального забезпечення м. Шахтарська Донецької області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території.

За змістом ст. 49 Закону № 1058 та п. 2.8 Порядку № 22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи.

Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

Проте колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги заявлені щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_2 та провести йому виплату в повному обсязі, тому зміна місця проживання та бажання отримувати пенсію в іншому органі Пенсійного фонду не унеможливлює реалізацію конституційного права на пенсійне забезпечення, оскільки відповідач як орган владних повноважень покликаний забезпечити переміщення відомостей про пенсійне забезпечення позивача в межах наданої компетенції задля відновлення порушених прав особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду попередніх інстанцій, що позивач не має статусу внутрішньо переміщеної особи, проте вказане не означає, що позивач не має права на пенсійне забезпечення, як особа, що фактично змінила місце проживання. Отже, ненадання позивачем, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, не є підставою для невиплати позивачу пенсійних виплат.

Стосовно строку, з якого пенсію позивачу слід поновити, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач був зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів вказує, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення строків звернення до суду та їх наслідки їх пропущення. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а та від 18.09.2018 у справі №199/5647/17 та ін.

Позовна заява подана до суду 19.06.2017, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права (11.03.2017), отже, позов підлягає задоволенню від дати звернення до органу ПФУ - з 11.03.2017.

Проте позовні вимоги за період з 07.10.2009 по 18.12.2016 слід залишити без розгляду.

А в задоволенні позову в частині вимог за період з 19.12.2016 по 10.03.2017 слід відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинив активних дій щодо звернення до органу ПФУ, що зумовлює необізнаність суб`єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 341, 349, 351, 355 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акермана Олега Матвійовича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код 21910427) провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11 березня 2017 року з проведенням індексації.

Позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 18 грудня 2016 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук