Справа № 489/3021/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №489/3021/16-а

адміністративне провадження №К/9901/42457/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва (суддя Губницький Д. Г.) від 18 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Зуєва Л. Є., судді: Шевчук О. А., Федусик А. Г.) від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - управління ДАБІ у Миколаївській області), третя особа - ОСОБА_2 , у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову управління ДАБІ у Миколаївській області від 29 квітня 2016 року № 87 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладення штрафу у сумі 8500,00 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач під час проведення позапланової перевірки ОСОБА_1 на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому спірна постанова від 29 квітня 2016 року № 87 є законною і не підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначається, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тим обставинам, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. ОСОБА_1 стверджує, що будівельні роботи з реконструкції складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 не проводились. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що нежитлова будівля за вказаною адресою йому не належить, співвласниками цього складу є його син ОСОБА_3 та ОСОБА_2

07 серпня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30 жовтня 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

На підставі листа Миколаївської місцевої прокуратури від 14 березня 2016 року № 1, 20 квітня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління ДАБІ у Миколаївській області Савчуком О. С. в присутності ОСОБА_1 , як законного представника його малолітнього сина ОСОБА_3 , була проведена позапланова перевірка об`єкту будівництва: «склад літ. Л-2 за адресою: АДРЕСА_1 ».

За результатами такої перевірки було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20 квітня 2016 року, відповідно до якого вбачається, що з 14 січня 2015 року по даний час виконуються будівельні роботи з реконструкції складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 шляхом влаштування дверних та віконних прорізів у приміщенні «рампа», ганку та будівництва прибудови приблизними розмірами 3,9х1,2 м з силікатної цегли без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи, що є порушенням вимог ст. 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI). На момент перевірки роботи не завершені. Даний об`єкт належить до ІІ категорії складності згідно ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013.

20 квітня 2016 року управлінням ДАБІ у Миколаївській області був винесений припис № 132 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Цього ж дня відповідачем був складений протокол про адміністративне правопорушення, за яким виявлено порушення ст. 34 Закону № 3038-VI, а саме: виконання будівельних робіт з реконструкції складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 шляхом влаштування дверних та віконних прорізів у приміщенні «рампа», ганку та будівництва прибудови приблизними розмірами 3,9х1,2 м з силікатної цегли, без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи.

29 квітня 2016 року управлінням ДАБІ у Миколаївській області прийнято постанову № 87, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погодившись з такою постановою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судового рішення апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження управління ДАБІ у Миколаївській області у спірних правовідносинах та порядок їх реалізації визначаються Законом № 3038-VI, Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом № 3038-VI.

За п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 3038-VI визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Частиною 1 ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно п. 5 Порядку № 553 установлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. При цьому позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки, зокрема, є: (…) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (…).

Як убачається з матеріалів справи та вірно установлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі листа Миколаївської місцевої прокуратури від 14 березня 2016 року № 1 та направлення управління ДАБІ у Миколаївській області від 11 квітня 2016 року № 343 відповідачем здійснювалась позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил об`єкту будівництва: склад літ. Л-2 за адресою: АДРЕСА_1.

Під час зазначеної перевірки відповідачем установлено порушення позивачем вимог у сфері містобудівної діяльності, а саме: виконання будівельних робіт з реконструкції складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 шляхом влаштування дверних та віконних прорізів у приміщенні «рампа», ганку та будівництва прибудови приблизними розмірами 3,9х1,2 м з силікатної цегли, без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону № 3038 замовник має право виконувати будівельні роботи реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Пунктом 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Положеннями п. 2 та 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, визначено, що будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об`єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів I-III категорії складності; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів IV і V категорії складності.

Частиною 7 ст. 96 КУпАП передбачено, що виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об`єктів ІІ категорії складності, тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вірно установлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, технічні параметри за час перебування складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 у віданні ОСОБА_1 з 2015 року по день винесення спірної постанови відповідача змінилися. При цьому, сам позивач не заперечував облаштування ганку, влаштування віконних та дверних прорізів у приміщенні складу літ. Л-2, обґрунтовуючи це власним розсудом щодо найбільш оптимального використання приміщення, як будівництво прибудови розмірами 3,9 на 1,2 кв. м., яке обґрунтував власними побутовими потребами.

Отже, колегія судів погоджується з твердженнями судів першої та апеляційної інстанцій, що зміна цільового призначення приміщення «рампи» доведена письмовими доказами.

Відповідно до ст. 32 Закону № 3038 усі об`єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва. Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у системному зв`язку з іншими нормами Закону № 3038 та Порядку № 557 дає підстави для висновку, що вона встановлює загальне правило визначення категорії складності об`єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об`єкт будівництва відсутня чи об`єкт їй не відповідає, віднесення такого об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належить до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме ДАБІ України та її територіальних органів.

Тобто управлінням ДАБІ у Миколаївській області було правомірно віднесено об`єкт склад літ. Л-2 по АДРЕСА_1 до II категорії складності.

Крім того, як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, згідно плану першого поверху складу літ. Л-2, що знаходиться у технічному паспорті з відповідним планом, який міститься в техпаспорті від 2015 року, вбачаються істотні розбіжності. Зокрема, в техпаспорті за 2015 році рампа складу літ. Л-2 обладнана сходом і пандусом для проведення вантажно-розвантажувальних робіт, а також шістьма вантажно-розвантажувальними прорізами, проте в техпаспорті від 2017 року вони взагалі відсутні. Також замість прорізів рампи на даний час зроблені стіни з кримського каменю, облицьованого цеглою, з вмонтованими в них дверми і вікнами, а замість пандусу прибудований ганок площею близько 2,5 кв. м. Крім того, в експлікації техпаспорту від 2015 року складське приміщення № 1 було зазначено саме як «рампа», однак в експлікації техпаспорту від 2017року воно зазначене як «основне».

Поряд з цим, з наданих документів убачаєтсья, що в результаті прибудови до складу літ. Л-2 шашличної також були змінені зовнішні геометричні параметри фундаментів у плані існуючого об`єкту, в той час як земельна ділянка, на якій він розташований, перебуває у комунальній власності і ніколи позивачу не відводилася.

Тобто, в результаті проведення будівельних робіт відбулася зміна цільового призначення рампи, що на підставі ст. 30 Закону № 3038 в обов`язковому порядку потребує отримання технічних умов з визначенням комплексу вимог до інженерного забезпечення, який повинен відповідати новому цільовому призначенню об`єкта.

Таким чином колегія суддів погоджується з твердженнями судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем правомірно та обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 8500,00 грн, у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки останнім були порушені вимоги ч. 1, 4 ст. 34 Закону № 3038.

Посилання скаржника на той факт, що начебто йому не належить вказане приміщення і ним не виконувалась його реконструкція, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Співвласниками нежитлового будинку АДРЕСА_1 , є малолітній син позивача - ОСОБА_3 , 2013 року народження, та третя особа - ОСОБА_2 , кожному з яких належить по ? частки у праві спільної часткової власності на вказаний нежитловий об`єкт.

У відповідності до договору дарування позивачу (малолітньому синові) частки нежитлового об`єкта від 27 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 159, до відчужуваної частини входить також склад з рампою літ. Л-2.

З огляду на вказане випливає, що до відання ОСОБА_1 , як власника з 2005 року, а надалі законного представника власника віднесена спірна нерухомість. Крім того, як убачається з пояснень самого ОСОБА_1 , останній не заперечує, що з травня 2014 року він безперешкодно користується часткою, яку в подальшому подарував синові.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що оскільки законодавством передбачена можливість надання неповнолітнім особам право власності на нерухоме майно, то законодавством також передбачена й можливість притягнення такого власника до відповідальності через свого представника (в даному випадку через батька - ОСОБА_1 ).

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга не містить.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність спірної постанови управління ДАБІ у Миколаївській області від 29 квітня 2016 року № 87 про визнання винним та накладення штрафу на ОСОБА_1 за порушення ним законодавства у сфері містобудування, оскільки ця постанова прийнята на законних підставах, з дотриманням встановленої процедури та у межах наданих повноважень.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції у своєму рішенні також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. А. Єзеров

С. М. Чиркін