Справа № 227/2383/15-а
Суддя: Левченко А. М.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04.11.2019 227/2383/15-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Левченка А.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 , 13.05.2015 року звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області щодо незаконної невиплати в повному обсязі нарахованої розміру пенсії; стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену їй суму пенсії за період з 01 серпня 2014 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 8421,84 грн., а також виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.; зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати пенсію у повному обсязі; стягнути з відповідача витрати пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування свого позову зазначив, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області та отримує державну пенсію за віком (пенсійне посвідчення №44423) згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На даний час пенсія є єдиним джерелом її існування. Відповідач з серпня 2014 року до теперішнього часу без надання їй причини припинив виплату призначеної пенсії, у зв`язку із чим позивач опинилася у дуже скрутному матеріальному становищі. Щомісячна виплата пенсії становить 1203,12 гривень, у зв`язку з чим сума невиплаченої пенсії за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року включно становить 8421,84 гривень. Вважає, відмову відповідача у виплаті їй пенсії незаконною і такою, що порушує норми чинного законодавства України та міжнародних договорів, виконання яких взяла на себе Україна. Також, вищенаведеними незаконними діями позивачу було причинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, гарантованих Конституцією України і чинним законодавством України, в частині своєчасного отримання пенсії. Порушення відповідачем її законних прав призвело до втрати її налагоджених і нормальних життєвих зв`язків, через що вимушен докладати додаткові зусилля для організації свого життя, не має змоги своєчасно та в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватися та вдягатися, внаслідок чого став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан самопочуття погіршився. На відшкодування моральної шкоди просить стягнути 3000 гривень.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2015 року відкрито провадження по цивільній справі №227/2383/15-а та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 26.05.2015 р. підготовку по адміністративному позову закінчено та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.07.2015 року провадження по справі - зупинено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області №295 від 03.07.2018 року, було здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи, в зв`язку із закінченням 26.06.2018 року п`ятирічного строку призначення на посаду судді Притуляка С.А . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.07.2018 року дана справа передана на розгляд судді Левченко А.М.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2019 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2019 року. Визнано явку сторін у судове засідання обов`язковою.

Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року підготовче засідання по адміністративній справі, було відкладено на 10 жовтня 2019 року, визнано обов`язковою явку позивача у підготовче судове засідання, для надання особистих пояснень.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судовий розгляд справи по суті на 04 листопада 2019 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час, та місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, до суду надано не було.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлен належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи у відсутність представника відповідача, надано не було.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча судом повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду пояснення до позовної заяви з яких вбачається, що відповідно до п. 12 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області є самостійною юридичною особою, яка у зв`язку із проведенням АТО тимчасово не функціонує. Відомості щодо пенсійної справи ОСОБА_1 в головному управління відсутні. Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на теперішній час перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Враховуючи викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач долучила до матеріалів справи фотокопію пенсійного посвідчення №44423 виданого 02.06.1993 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_1 , 1938 року народження, пенсія призначена за віком.

Судом встановлено, що позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області та є особою, на яку поширюється Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі Закон №1706) встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 закону № 1706 громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно інформаційної відповіді начальника Межівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) вих.№_388.02.34-52 від 17.09.2019 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Межівський відділ обслуговування громадян) та виплачено пенсію за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року.

Згідно положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов`язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, тому право на звернення до суду у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Враховуючи, що заборгованість з виплати пенсії позивачу за період з 01.08.2014 року по 28.02.2015 року відсутня, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, стягнення невиплаченої суми пенсії задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 зазначеної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідача, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих та ділових стосунках позивача, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Підсумовуючи вищевикладене, суд враховує, що тимчасове припинення виплати позивачу пенсії було обумовлено проведенням антитерористичної операції на тимчасово окупованих територіях Луганської і Донецької областей, до яких належить і місто Харцизьк Донецької області, яке і до сьогоднішнього дня залишається на непідконтрольній Україні території. З огляду на це управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, яке мало проводити нарахування і виплату пенсії позивачу, було передислоковано до міста Красний Лиман (Лиман) Донецької області, однак до сьогоднішнього дня належним чином не відновило своє функціонування.

Ті підстави які наводить позивач в обґрунтування спричинення йому моральної шкоди, суд, вважає непідтвердженими належними та допустимими доказами, не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, не надано жодних доказів заподіяння душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача щодо зобов`язання відповідача нараховувати та проводити на користь позивача виплату нарахованої пенсії, є безпідставними, оскільки встановлювати обов`язки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин неможливо. Рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень і також не може бути умовним. Розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявності неіснуючих порушень суперечить вимогам закону, а тому в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Керуючись ст.ст. 23, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 6, 7-9, 12, 77, 139, 241-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.246 КАС України:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце перебування, як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, місцезнаходження юридичної особи: 84406, Донецька обл., м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 15, ідентифікаційний код юридичної особи в ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження юридичної особи: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2019 року.

Суддя А.М. Левченко

04.11.2019