Справа № 200/9750/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року справа № 200/9750/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представників відповідачів Волкової К.В. та Марченко І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (повний текст складено 10 вересня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/9750/19-а (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної державної адміністрації про: скасування наказу Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02.05.2019 року № 02-09/53/203-19; визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та незаконними щодо винесення та погодження наказу Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02 травня 2019 року № 02-09/53/203-19 та додатку до нього.

09 вересня 2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02 травня 2019 року № 02-09/53/203-19, а також зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації утриматись від дій щодо звільнення позивача відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити право позивача на працю, за захистом якого позивач звернувся до суду та призвести до незаконного звільнення позивача з роботи (вдруге).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/9750/19-а у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись з ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву (клопотання) позивача про забезпечення позову.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення та ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову (ч. 2 ст. 154 КАС України).

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Приписами частини 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З аналізу викладених норм, вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

При цьому, відповідно до положень частини 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Наведений перелік способів забезпечення позову є вичерпним.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову.

Тобто, необхідною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, або необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення; а також наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що наказом Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02.05.2019 року № 02-09/53/203-19 ліквідовано сектор моніторингу впровадження процесів децентралізації в сфері соціального захисту населення зі штатною чисельністю 2 штатні одиниці.

Позивач зазначає, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити право позивача на працю, за захистом якого він звернувся до суду та призвести до незаконного звільнення позивача з роботи (вдруге), однак колегія суддів не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Встановлення правомірності/неправомірності дій відповідача можливе за наслідками судового розгляду по суті справи за позовом про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування пунктів оскаржуваного рішення. Тобто, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Колегія суддів звертає увагу, що спірний наказ Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02.05.2019 року № 02-09/53/203-19 стосується вирішення прав і інтересів й інших осіб.

Колегією суддів при вивченні заяви про забезпечення адміністративного позову, позовної заяви та доданих до неї документів не встановлено обставин, які б вказували б на те, що оскаржуване рішення відповідача вже почало реалізовуватись і в подальшому призведе до ускладнення чи унеможливлення відновлення позивачем свого порушеного права після ухвалення судового рішення у справі. Посилання позивача на їх можливу реалізацію колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі твердження є лише припущенням, направленим на майбутнє, та не підтвердженні належними доказами.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що визначений п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України спосіб забезпечення позову щодо заборони вчиняти певні дії відповідачу або іншому суб`єкту владних повноважень, не може, на думку колегії суддів, стосуватися прав та інтересів невизначеного кола осіб, перелічених в наказі Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації «Про упорядкування структури» від 02.05.2019 року № 02-09/53/203-19.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення у справі, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що очевидними є ознаки протиправності дій суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими діями.

Дослідивши матеріали клопотання про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, варто зазначити, що задоволення клопотання позивача про забезпечення позову буде фактично означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення в адміністративній справі, що, в даному випадку, з огляду на зміст оскаржуваного рішення та суть спірних правовідносин є неприпустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/9750/19-а залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/9750/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць