Справа № 460/1835/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1835/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.03.2019 № Ф-62509-50 на суму 9828,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею помилково було подано звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску за 2018 рік, оскільки вона з вересня 2016 року отримує пенсію за віком, відтак в силу положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнена від сплати єдиного внеску. Стверджує, що не бере добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі заяви або договору, що виключає, на думку позивача, обов`язок зі сплати єдиного внеску. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено можливості відкликання або скасування помилково поданого звіту, зазначає про безпідставність визначення суми єдиного внеску за спірною вимогою.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав, подав відзив на позовну заяву (а.с.27), за змістом якого вказує на те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерством фінансів України, не передбачено скасування звіту про суми нарахованого єдиного внеску, також не передбачено і його виправлення (подання уточнюючого звіту) та повернення помилково поданих звітів. З огляду на те, що звіт за 2018 рік подано позивачем добровільно, а відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі звіту платника про нарахування єдиного внеску, оскільки позивачем не виконано обов`язку зі сплати самостійно визначеної суми єдиного внеску, вимога про визначення суми боргу (недоїмки) сформована правомірно. З таких підстав просить суд відмовити в позові повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 30.09.2002 зареєстрована як фізична особа-підприємець Березнівською районною державною адміністрацією Рівненської області (а.с.10-11), з 04.10.2002 перебуває на обліку в ГУ ДФС у Рівненській області як платник єдиного податку 2 групи (а.с.32-33).

З 19.09.2016 позивач перебуває на обліку у органі Пенсійного фонду та отримує пенсію по віку, що підтверджується довідкою Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 13.12.2017 № 1125 (а.с.18)

07.02.2019 позивач подала до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на суму 9828,72 грн єдиного внеску (а.с.13-14).

У березні 2019 року позивач отримала спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 № Ф-62509-50, якою позивача зобов`язано сплатити суму недоїмки по єдиному внеску в сумі 9828,72 грн за 2018 рік (а.с.12).

08.04.2019 позивач звернулась до відповідача з листом, у якому зазначила, що нею помилково подано річний звіт за 2018 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску оскільки позивач є пенсіонером та з вересня 2016 року отримує пенсію за віком, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняє від обов`язку сплати єдиного внеску. На підставі цього просила присвоїти поданому звіту статус «до відома» (а.с.15).

Листом від 02.07.2019 № 30137/6/99-99-13-02-01-15 відповідач повідомив, що за даними ІТС «Податковий блок» позивач перебуває на обліку з 04.10.2002 обравши спрощену систему оподаткування з 14.12.2012, дата встановлення позначки «фізична особа-пенсіонер» 19.09.2016. Покликаючись до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 зазначає, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник, а у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску, у тому числі фізичними особами-пенсіонерами за віком, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах. Враховуючи, що позивачем подано відповідний Звіт за 2018 рік самостійно, підстав для його скасування немає (а.с.16-17).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За пунктом 2 частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 цього Закону особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, позивач є фізичною особою-підприємцем та з 19.09.2016 є пенсіонером і отримує пенсію по віку, тобто є особою, яка звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Аналіз положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску, однак такі фізичні особи-підприємці звільняються від його сплати якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

У таких випадках фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також такі особи не мають обов`язку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.

Як зазначила у позовній заяві позивач, нею було помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік.

З огляду на те, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску та враховуючи, що позивач зверталась до контролюючого органу повідомляючи, що звіт за 2018 рік подано помилково і вона як пенсіонер по віку звільнена від сплати єдиного внеску, такі обставини не можна вважати добровільною участю позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак жодної інформації про наявність такого договору у 2018 році матеріали справи не містять, відповідний договір щодо добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем суду не наданий. Більше того, відповідачем не стверджується про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що відповідачем було прийнято відповідну звітність за 2018 рік від позивача, а також відповідачем не заперечується, що за даними ІТС «Податковий блок» позивачу з 19.09.2016 присвоєно статус «фізична-особа-пенсіонер», однак не враховано той факт, що така особа повинна подавати таку звітність в разі укладення договору щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що відсутність права подання уточнюючих звітів в разі помилкового подання звітів не може бути обставиною, що зобов`язує сплатити відповідні внески, оскільки Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає обов`язкову згоду такого платника, яка висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору, який наразі не укладався, що відповідачем не заперечується.

Оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звіту за 2018 рік не свідчить про добровільну участь у системі страхування.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові 04.09.2019 у справі № 806/1503/16 (адміністративне провадження № К/9901/17085/18).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачем його прав та законних інтересів грунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд вважає спірну вимогу такою, що не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям обгрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.03.2019 № Ф-62509-50 на суму 9828,72 грн.

З огляду на наведене, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.4) суд присуджує на користь позивача відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.03.2019 № Ф-62509-50 на суму 9828,72 грн (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 72 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2019 року.

Суддя Нор У.М.