Справа № 520/6036/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 р.Справа № 520/6036/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.08.19 року по справі № 520/6036/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення №21926 від 14 січня 2019 року Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про відмову в призначенні субсидії ОСОБА_1 ; визнати у судовому порядку конституційне право ОСОБА_1 на отримання житлової субсидії; зобов`язати Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області призначити ОСОБА_1 субсидію для компенсації витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що відсутність доходів є підставою для призначення житлової субсидії і не може бути причиною для її відмови. Вважає, що оскаржуваним рішенням порушене конституційне право на отримання державної допомоги для сплати комунальних послуг.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає, крім того клопотав про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03 вересня 2018 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради з заявою про призначення житлової субсидії з поміткою розглянути заяву на конфліктній комісії з питання призначення житлових субсидій, надання пільг та державних допоміг при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради.

До заяви додано: заповнена заявником Декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, в якій зазначені доходи заявника ОСОБА_1 в вигляді заробітної плати в сумі 1600,0 грн. щомісяця в ПП "Овен Плюс" м.Харків в період з 01.01.2018 року по 01.11.2018 року.

Під час розгляду питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії згідно електронного обміну інформацією з Державною фіскальною службою України, відповідачем отримані дані про несплату ОСОБА_1 протягом періоду з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, який враховується в дохід при призначені субсидії, єдиного соціального внеску та відсутність доходу.

Рішенням від 14 січня 2019 року Управлінням соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області позивачу відмовлено в призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року (а.с.6).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року N 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» затверджено Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в новій редакції (далі-Положення).

З 01.05.2018р. до вищезазначеного Положення про порядок призначення житлових субсидій постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1022" було внесено зміни.

Відповідно до пункту 2 Положення №848 (у новій редакції) право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) (п.3 Положення №848).

Пунктом 4 Положення №848 (у новій редакції) визначено, що житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.8 Положення №848 (у новій редакції) житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку).

Відповідно до пп. 3 п.6 Положення №848, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:

за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або

вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або

вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду:

навчалися за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;

отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, витяг з протоколу №1 засідання комісії з розгляду конфліктних ситуацій, які виникли при призначенні субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та пільг населенню, від 09.01.2019р. та рішення про відмову в призначенні субсидії №21926 від 14.01.2019р., Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області відмовило у призначенні субсидії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю доходів у працездатних членів сім`ї. При цьому відповідач посилається на інформацію електронного обміну з Державною фіскальною службою України, згідно з якою були отримані дані про відсутність доходу у позивача (довідка про завантажені доходи по справі № 21926 форма 1ДФ) (а.с.28-30).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься довідка про доходи №16 від 26.06.2019р., видана ПП «Овен Плюс», з якої вбачається, що ОСОБА_1 тимчасово працює в Приватному підприємстві «Овен Плюс» на посаді охоронця і загальна сума його доходу за період 2018р. склала 12800 грн.

Тобто доходи у позивача у 2018р. наявні.

З наведеного слідує, що зазначена в оскарженому рішенні підстава для не призначення позивачу субсидії на житлово-комунальні послуги фактично була відсутня.

Отже рішення Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області №21926 від 14 січня 2019 року про відмову в призначенні субсидії ОСОБА_1 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області призначити ОСОБА_1 субсидію для компенсації витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.14 Положення №329 структурним підрозділом з питань соціального захисту населення приймається рішення про: призначення житлової субсидії; відмову в призначенні житлової субсидії; подання документів на розгляд комісії.

Тобто, за наслідками розгляду заяви позивача Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області повинно прийняти одне з таких рішень: призначити субсидію, відмовити у її призначенні або передати питання на розгляд комісії. Відтак, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача щодо призначення субсидії, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

В свою чергу дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті уравлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, про правомірність рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 субсидію для компенсації витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року.

Частиною 2 ст. 9 КАС України установлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановленої судом апеляційної інстанції неправомірності дій відповідача щодо відмови у призначенні субсидії ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що належним та достатнім способом судового захисту права позивача у спірних відносинах є зобов`язання Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення субсидію для компенсації витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

При цьому, суд не підміняє Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, оскільки не приймає рішення про призначення субсидії, а зобов`язує відповідача прийняти передбачене законом рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що при її прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 520/6036/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області №21926 від 14 січня 2019 року про відмову в призначенні субсидії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення субсидію для компенсації витрат на оплату житлово - комунальних послуг з жовтня 2018 року.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року