Справа № 620/1620/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 620/1620/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду 07.06.2019 року звернулась військова частина НОМЕР_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача 3291,68грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року позов залишений без руху та наданий строк на усунення недоліків позову (а.с.33).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року провадження по справі відкрито, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.2).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року справа передана до Одеського окружного адміністративного суду на розгляд за підсудністю (а.с.42).

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 06.08.2019 року (а.с.50).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року справу прийнято до провадження та адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди залишений без руху. Позивачу наданий строк на усунення недоліків позову (а.с.64-66).

До суду на виконання ухвали суду надійшли докази, а також клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, в якому він просив поновити строк, якій був пропущений з поважних причин щодо вирішення питання про виділ коштів на оплату судового збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року поновлений військовій частини НОМЕР_1 строк на звернення до суду з даним позовом, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.92-94).

Військова частина НОМЕР_1 звертаючись до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3291,68грн зазначила, що відповідач - колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення з військової служби у запас згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2017 року №61

На виконання вимог наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.12.2018 року №571«Про призначення службового розслідування по факту незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке призвело до втрат ресурсів по службі ПММ» проведено службове розслідування, під час якого встановлено, що під час проведення аудиту контрольно-ревізійним управлінням фінансово-економічної діяльності в/ч НОМЕР_1 було виявлено не забезпечення дотримання вимог нормативних документів щодо обліку пально- мастильних матеріалів, та як наслідок незаконного їх списання, а саме: при відпрацьовані колишнім командиром автомобільної роти майором ОСОБА_1 донесення про використання паливно-мастильних матеріалів від 31.01.2016 року №1, не всі первинні документи, які підтверджують фактичне використання ПММ підкріплені до даного донесення, різниця між списаною та фактично підтвердженою кількістю ПІММ склала 423 літри дизельного пального « 3»-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 гр. 36 коп.

Позивач також зазначив, що 12.06.2018 року військовою частиною НОМЕР_1 у цивільному провадженні було подано позов до Деснянського районного суду м. Чернігова про відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп.

06.09.2018 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/5870/18 позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 01.10.2018 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області.

19.11.2018 року Чернігівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2018 року скасував.

02.01.2019 року Касаційний цивільний суд відмовив у відкритті касаційного провадження через малозначність справи.

Позивач зазначив, що з твердженнями наведеними ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не можна погодитись оскільки, згідно наказу МОУ №300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ» та Статуту внутрішньої служби, затвердженого ЗУ від 24.03.1999 року №548-ХІУ, командир роти організовує та керує ротним господарством і несе відповідальність за його стан, повинен здійснювати контроль за правильним використанням та витрачанням матеріальних засобів, проводити перевірки наявності та якісного стану матеріальних засобів у визначені строки, не менше ніж один раз на місяць. Командир автотранспортної роти згідно п.3.2.27 наказу № 300 повинен контролювати правильність оформлення шляхових листів, ведення книг обліку роботи автотранспорту та витрат пального і мастильних матеріалів.

Під час проведення службового розслідування, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, командир автомобільної роти майор ОСОБА_1 свою вину не визнав. Начальник служби ПММ старший лейтенант ОСОБА_2 жодних заперечень та клопотань з приводу розслідування не висунув. За результатами розслідування старшого лейтенанта ОСОБА_2 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності на суму 3291,68 грн., помічнику командира з правової роботи наказано підготувати цивільний позов до суду на суму заподіяної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 3 291,68 грн.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі за текстом - Положення№ 243/95-ВР) визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби, що зумовлює відповідно до висновків Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду .звернення з позовом до адміністративного суду.

Позивач просив задовольнити позов.

Відповідача надав відзив на позов (а.с.99-102), в якому просив відмовити у задоволенні позову, стверджує, що він позов не визнає, і своїми діями ніколи не завдавав державі шкоди.

Відповідач вказує у відзиві на позов, що положення КАС України (ст.78,122,44) чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Подання позивачем позову спочатку до суду цивільної юрисдикції, подальше оскарження (у 2019 році) очевидно законного рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку до Верховного Суду України, який на час оскарження вже не здійснював правосуддя, згідно Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», посилання позивача на недостатнє фінансування для сплати судового збору не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть свідчити про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення з адміністративним позовом.

Також, позивач зазначив, що він навчався військовій справі в Іркутському вищому військовому авіаційному інженерному училищі за фахом літальні апарати і силові установки (диплом НОМЕР_2 ), та проходив службу на офіцерських посадах авіаційного напрямку з 1986 по 2000 роки на посадах не пов`язаних з веденням ротного господарства (військовий квиток НОМЕР_3 ).

Після призову 07.04.2015 року за мобілізацією був направлений на навчання у військову частину - польова пошта НОМЕР_4 (Військова академія, м. Одеса), де на протязі 1 місяця його «переучили» з авіатора на автомобіліста. У позові говориться про невиконання ним керівних документів у військовій сфері, що потягнуло за собою нанесення матеріальних збитків. Але позивач звертає увагу на те, що керівництво в/ч НОМЕР_1 повинно було проаналізувати уміння та навики офіцера, якій прибув для подальшого проходження служби та провести перенавчання відповідно до призначеної посади по веденню ротного господарства. Проте коли він прибув у військову частину після 15 років знаходження на пенсії де його діяльність не була пов`язана з обліком матеріальних засобів, то мав можливість тільки ознайомитись з підручником «Шини» випуск 1975 рік (більше навчальної літератури в в/ч не було).

Щодо пояснень командира автороти ОСОБА_3 стосовно відсутності дорожніх листів у підрозділі автомобільної роти які б підтверджували списання пального по донесенню №1 від 31.01.2016 року, позивач зазначив, що на момент коли він був командиром роти, кабінет командира роти використовував командир частини та заступник командира в/ч з виховної роботи для свого проживання, інших службових приміщень для використання по зберіганню документів не було, тому всі первинні документи він здавав у технічну частину автомобільної служби. Ні під час проходження служби, ні при звільненні претензій до нього не пред`являлось.

Справа розглянута в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій раніше проходив службу з 1981 по 2000 рік, був призваний по мобілізації на особливий період (а.с.105).

Наказом командира в/ч від 20.05.2015 року майора ОСОБА_1 , призваного по мобілізації на особливий період та призначеного наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 20.04.2015 року на посаду командира автомобільної роти, наказано вважати таким, що з 20.05.2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.15).

Наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » віл 11.03.2017 року №31 звільнений з військової служби у запас відповідно до п. «ж» ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладених на умовах, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 цього Закону). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2017 року №61 виключений зі списку особового складу військової частини (а.с.12)

Після звільнення відповідача зі служби у в/ч проведено службове розслідування, обставини щодо проведення якого встановлені рішенням суду.

Частиною 4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19.11.2018 року по цивільній справі № 750/5870/18 за позовом в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення 6583,36грн (а.с.58-61,77-81), встановлено, що 11.12.2017 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 його заступником з тилу подано рапорт, в якому останній просить призначити службове розслідування за фактом незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке привело до незаконних витрат ресурсів на загальну суму 138754 грн 18 коп., визначених в додатку по службі ПММ до аудиторського звіту від 06.12.2017, в тому числі до незаконного списання (що не підтверджене первинними документами (шляховими листами)) з балансу матеріальних цінностей автомобільної роти, а саме 423 літрів дизельного пального « 3»-К5 кл.2 на загальну суму 6583 грн 36 коп.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 441 від 12.12.2017, заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 зобов`язано до 21.12.2017 провести службове розслідування за вищевказаним фактом.

У затвердженому командиром військової частини НОМЕР_1 акті службового розслідування від 19.12.2017 зазначено, що:

- в ході проведення позапланової інвентаризації виявлено незаконне списання (не підтверджене первинними документами (шляховими листами)) з балансу матеріальних цінностей, зокрема в автомобільній роті - 423 літрів дизельного пального « 3»-К5 кл.2 на загальну суму 6583 грн 36 коп.;

- встановлено, що колишнім командиром автомобільної роти майором ОСОБА_4 було відпрацьоване донесення про використання паливно-мастильних матеріалів від 31.01.2016 № 1, проте не всі первинні документи, які підтверджують фактичне використання паливно-мастильних матеріалів, підкріплені до цього донесення. ОСОБА_3 , який натепер виконує обов`язки командира автомобільної роти, було частково представлено первинні документи, які підтверджують списання зазначених у вказаному донесенні матеріалів. Різниця між списаною та фактично підтвердженою кількістю паливно-мастильних матеріалів склала 423 літри на загальну суму 6583 грн 36 коп. Стосовно цього факту ОСОБА_1 пояснення не надав, оскільки його звільнено з лав Збройних Сил України наказом командира частини від 24.03.2017 № 61. Командир автомобільної роти ОСОБА_3 надав письмове пояснення, в якому вказав, що первинних документів, які підтверджують списання пального по донесенню № 1 від 31.01.2016, в наявності немає. Ці обставини підтверджено копіями вищевказаних акту службового розслідування і пояснення.

У відомості списання станом на 01.12.2017 ПММ згідно з донесеннями та первинними документами, долученими до них за період з 01.09.2015 по 23.10.2017, зазначено, що командиром автороти ОСОБА_1 відповідно до донесення № 1 списано 463 літри дизельного пального « 3»-К5 кл.2. А-76 за дорожнім листом № 61 у кількості 20 одиниць, що підтверджено копією цієї відомості.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 469 від 19.12.2017 року: - лейтенанту ОСОБА_3 наказано відновити та надати підтверджуючі документи (шляхові листи, листи роботи агрегатів) до 31.12.2017 помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи; - помічнику командира батальйону з правової роботи наказано підготувати цивільний позов до суду відносно ОСОБА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19.11.2018 року по цивільній справі № 750/5870/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.09. 2018 року скасовано.В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявними у справі доказами ні у який спосіб не спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що всі шляхові листи, які підтверджують використання автомобільною ротою, якою він керував, 423 літрів дизельного пального «3»-К5 кл.2 на загальну суму 6583 грн 36 коп. були здані та знаходилися на зберіганні в технічній частині автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 , і що за їх зберігання він не відповідає. Також ніяк не спростовано посилання ОСОБА_1 на те, що при звільненні його в запас у березні 2017 р. компетентні посадові особи підписали йому обхідний лист та не висловлювали ніяких зауважень з приводу нестачі товарно-матеріальних цінностей, за які він ніс відповідальність, чи з приводу інших недоліків, що мали місце під час проходження ним служби. У запереченнях на апеляційну скаргу спростування цих тверджень відповідача відсутнє.

Крім того, з тексту позовної заяви прямо вбачається, що в нестачі, зокрема і в незаконному списанні з балансу позивача 423 літрів дизельного пального « 3»-К5 кл.2 на загальну суму 6583 грн 36 коп. винен не лише ОСОБА_1 , а й посадові особи, які не проводили щомісячної звірки облікових даних служби паливно-мастильних матеріалів з обліковими даними фінансово-економічного органу частини, та посадові особи, які списали зазначене пальне з обліку служби паливно-мастильних матеріалів. Проте ці особи не є відповідачами у справі. Без участі останніх неможливо достеменно визначити ступінь вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди, яка є предметом судового розгляду.

З викладеного випливає, що визначення ступеня вини ОСОБА_1 у спричиненні зазначеної у позовній заяві шкоди у ході розгляду цієї справи може спричинити вирішення питання про обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Отож на цей час відсутні підстави для задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_1 .

Після прийняття Чернігівським апеляційним судом постанови від 19.11.2018 року по цивільній справі № 750/5870/18, військова частина оскаржила її в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 02.01.2019 року по справі № 750/5870/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 19.11.2018 року.

Крім того, після прийняття Чернігівським апеляційним судом постанови від 19.11.2018 року по цивільній справі № 750/5870/18 командиром в/ч НОМЕР_1 виданий 13.12.2018 року наказ №57 «Про призначення службового розслідування по факту незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке призвело до втрат ресурсів по службі ПММ», на виконання якого командиром 3-го взводу охорони 2-ї роти охорони в/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 проведено службове розслідування, за результатами якого складений акт від 10.01.2019 року та затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 10.01.2019 року (а.с.71-75).

Дослідивши вказаний акт суд вважає, що фактично у ньому наведені мотиви незгоди з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка частково задоволена та рішення суду першої інстанції скасовано. Посадова особа, яка проводила службове розслідування навела доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , також наведено нормативні документи щодо військового господарства та порядку списання військового майна, зокрема, що відповідно до наказу МОУ № 17від 12.01.2015 року «Про затвердження Порядку списання військового майна у ЗСУ» п.6.4., у військовій частині пальне, яке використано підрозділами списується за донесеннями про наявність та рух військового майна, донесення складаються на підставі записів у таких облікових документах: дорожніх листах, польотних листах, стартових хронометражних журналах, формулярах двигунів, робочих листах агрегатів, машинних журналах електричних агрегатів і добових та вахтових журналах. До донесення в обов`язковому порядку додаються зазначені вище облікові документи.

Проте сам ОСОБА_1 не заперечував вказаних норм, а лише зазначав, що він здавав всі документи та вони повинні знаходитись в технічній частині автомобільної служби в/ч НОМЕР_1 , за зберігання яких він не відповідає.

В акті службового розслідування також зазначено, що пунктом 5.14.13. передбачено, що командири підрозділів щомісячно проводять звірку облікових даних підрозділу з обліковими даними служби ПММ частини, начальник служби ПММ щомісячно проводить звірку облікових даних служби з обліковими даними фінансово-економічного органу частини.

Згідно пояснення, наданого начальником служби ПММ (на посаді з червня 2015 по вересень 2016 року) старшого лейтенанта ОСОБА_2 , донесення № 1 від 31.01.2016 року про використання паливно- мастильних матеріалів передавалося в службу ПММ командиром автомобільної роти майором ОСОБА_1 . Наявність шляхових листів, робочих листів агрегатів, до донесення про використання паливно-мастильних матеріалів № 1 від 31.01.2016 року, начальником служби ПММ, не перевірялася.

Таким чином, вказані обставини фактично не спростовують твердження відповідача, що ним всі документи були здані. Посилання під час службового розслідування посадової особи, яка повинна щомісячно проводить звірку облікових даних служби з обліковими даними фінансово-економічного органу частини, на те, що наявність шляхових листів, робочих листів агрегатів, до донесення про використання паливно-мастильних матеріалів № 1 від 31.01.2016 року не перевірялася, ні коїм чином не спростовує твердження відповідача про здачу ним всіх документів та відсутність його будь-якої вини у встановленому факту відсутності підтверджуючих документів щодо використання ПММ.

Суд дійшов висновку, що вказані вимоги не виконані відповідачем РДА при прийнятті оскаржуваного розпорядження.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3291,68грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.