Справа № 700/567/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 700/567/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації (далі - Відповідач) щодо відмови позивачу у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни та зобов`язати відповідача встановити позивачу статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення інваліда війни.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.08.2019 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що він має право на визнання з ним статусу інваліда війни на підставі положень п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-ХІІ), як особа, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - ЧАЕС) та якій встановлена інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а у наданій довідці № 1 від 25.02.2019 чітко зазначено, що підприємство ПАТ «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство», де позивач працював в період ліквідації наслідків ЧАЕС, входило до формувань Цивільної оборони та вказав про безпідставність відхилення судом першої інстанції зазначеного документу, як доказу по справі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивач не надав належних документів, які підтверджують його участь у складі формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків на ЧАЕС.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З моменту призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження до початку розгляду справи по суті жодних заяв щодо переходу розгляду справи у відкрите судове засідання до суду не надходило.

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок ЧАЕС і є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Факт участі позивача в ліквідації наслідків ЧАЕС підтверджується довідками № 1 від 25.02.2019 (а.с. 10) та № 239 від 12.10.2004 (а.с. 11) в яких зазначено, що позивач в період з 13.08.1986 по 27.08.1986 рр. Лисянським РТП, яке входило до складу формувань Цивільної оборони СРСР, був відряджений для безпосередньої участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, факт участі позивача у ліквідації наслідків ЧАЕС виданим Львівською обласною державною адміністрацією посвідченням (Категорія 1) Серії А № 426599 від 11.04.2005, а також безтерміновою вкладкою до нього № 628131 С від 15.04.2008 (а.с. 14).

З 27.03.2008 позивачу встановлено третю групу інвалідності, яка пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до акту огляду МСЕК серії ЛВА - 1 № 321809 (а.с 13).

Відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру № 9216 від 17.03.2005 встановлено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 12).

04.03.2019 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою з вимогою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення (а.с. 15).

Листом № 268-03 від 07.03.2019 Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області відмовило в задоволенні заяви, мотивуючи відсутністю належних документів, які б засвідчували його участь у складі формувань Цивільної оборони (а.с. 16).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про ненадання позивачем належних доказів його участі у ліквідації наслідків ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, оскільки надана ним довідка № 1 від 25.02.2019 містить лише посилання на наявність цих формувань, натомість, доказів, що такі формування створювали і до них включено позивача відсутні.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 1803/1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З матеріалів справи вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме в складі формувань Цивільної оборони, позивач не надав.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №826/1427/17, від 27.02.2018 у справі № 368/1579/14, від 10.05.2018 у справі № 279/12162/15-а, від 21.08.2018 у справі № 279/2285/16-а, від 18.10.2018 у справі № 753/12234/17 від 30.11.2018 у справі № 756/3226/16-а.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачем копія довідки № 1 від 25.02.2019 не є належним доказом участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, оскільки дана довідка містить лише посилання на наявність цих формувань і що до них входило Лисянське РТП. Натомість, доказів, що такі формування створювались і до їх складу було включено позивача, останній не надав.

Крім того, на адресу ПАТ «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство» направлено запит від 18 вересня 2019 року №700/567/19/5119/2019 про надання до суду інформації щодо направлення позивача на виконання робіт з ліквідації ЧАЕС органами управління у справах Цивільної оборони, створеними у складі ПАТ «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство» в період з 13.08.1986 по 27.08.1986 та підтверджуючих документів (наказів, розпоряджень, відряджень тощо) з метою повного та всебічного розгляду справи. Однак, у відповідь на вказаний запит жодних документів до суду від ПАТ «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство» не надійшло.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 30 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма