Справа № 260/1441/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9547/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року (рішення ухвалене о 15:20 хв. у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Плеханова З.Б., повний текст рішення виготовлено 31.07.2019р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за речове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно під час проходження військової служби, стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 11 580,18грн. грошової компенсації за речове майно.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 04 червня 2018р. звернувся до Міністерства оборони України із заявою щодо проведення з ОСОБА_1 розрахунку по виплаті грошової компенсації за речове майно за весь час його проходження військової служби. Відповіддю начальника речової служби тилу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті зазначеної компенсації. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що не ґрунтуються на законі. Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу начальника Генерального штабу Головнокомандуючого Збройних Сил України від 26.06.2011 року №405 підполковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я. 22.08.2011 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.

У серпні 2011 року посадовими особами військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 підписано та видано довідку №11 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі на суму 11 580,18 грн.

04 червня 2018р. представник позивача Демянів І. звернувся до Міністерства оборони України із заявою, в якій просить на підставі наданих повноважень зобов`язати відповідні фінансові органи Міноборони виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 11 580,18 грн. , долучивши до заяви копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 190 від 22.08.2011 року та довідку про грошову компенсацію.

27 червня 2018 року начальник речової служби тилу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 роз`яснив позивачу , що пункт 2 ЗУ "Про соціальний захист та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" був зупинений, а потім виключений, у зв`язку з чим підстав для виплати компенсації заявник немає.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсація замість речового майна встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" було зупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.

Відтак, військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Таким чином, питання грошових компенсацій за речове майно взагалі не було закріплено законом на період звільнення Позивача.

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" викладено положення ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в новій редакції, а також доповнено ст. 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Закон набув чинності з 01 січня 2007 року.

Разом з тим, положення частини 2 статті 9-1 Закону № 2011-XII регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі у Порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, якого на час звільнення Позивача не було затверджено на законодавчому рівні.

Виплата компенсацій законом не передбачалася для звільнених військовослужбовців, а для тих хто проходить військову службу.

Постанова КМУ №178 від 16.03.2016 року «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту... грошової компенсації за неотримане речове майно», на яку посилається Позивач, не діяла, так як її не існувало на момент звільнення, а отже з її прийняттям він не набув права на отримання вказаної компенсації.

Постановою КМУ від 28.10.2004 року №1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час.

Згідно п.27 Положення (діючого на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за ціпами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм. але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права па отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи.

Даним Положенням визначено порядок та розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, а не поновлено їх право на отримання грошової компенсації за неодержане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна була передбачена законодавством України в період з 20 грудня 1991 року по 11 березня 2000 року та з 22.03.2016 року (ПКМУ від 16.03.2016 року №178 ) по даний час.

Наказом Міністра оборони України від 31.01.2006 № 45(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2006 р. за № 125/11999) (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 232 від 29.04.2016) затверджено Заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444, де зазначено, що:

- військовослужбовці речовим майном забезпечуються, як правило, військовою частиною, у списках якої вони перебувають.

- Офіцери, прапорщики, мічмани, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, також матроси і старшини строкової служби на кораблях речовим майном забезпечуються безпосередньо речовою службою військової частини, берегової бази, а курсанти військових навчальних закладів, сержанти і солдати строкової служби - через підрозділи військових частин (військових навчальних закладів), у яких вони проходять службу (навчаються).

17 січня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 0707/10483/2012 була постановлена ухвала, яка набула законної сили , якою позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 МО України про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби залишено без розгляду у зв`язку із пропуском звернення до суду.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство оборони України, до якого звернувся у 2018 році позивач, відмову якого оскаржує у даній справі , не наділено повноваженнями ні на видачу грошової компенсації, ні щодо надання зобов`язань підпорядкованим фінансовим органам про виплату такої компенсації.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року у справі №260/1441/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 30.10.2019р.