Справа № 620/897/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/897/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 26.11.2015 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 113 569 грн. 78 коп.; податкового повідомлення-рішення № від 26.11.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на 1 395 грн. 69 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на помилковість висновків контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник посилається на те, що позивачем не було надано документів, що підтверджують фактичні витрати.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.09.2008 р. ОСОБА_1 видано реєстраційне посвідчення № 870 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності на території Київського міського нотаріального округу.

У період з 22.09.2015 р. по 05.10.2015 р. посадовцями Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, виконання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р.

Результати перевірки оформлено актом № 1715/17/ від 12.10.2015 р.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст.ст. 16, 44, 85, 138, 164, 168, 171, 178 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») внаслідок чого: завищено витрати та занижено чистий оподатковуваний дохід на 569 525 грн. 95 коп.; не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб при виплаті громадянам доходів на суму 1 116 грн. 55 коп.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

На дату перевірки позивачем не були надані первинні документи, що підтверджують фактичні витрати фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, що свідчить про їх завищення на 569 525 грн. 95 коп. та, як наслідок, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на 90 855 грн. 82 коп.

Крім того, ОСОБА_1 не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб при виплаті доходів громадянам за І, ІІІ картали 2013 р. та за IV квартал 2014 р. у загальній сумі 1 116 грн. 55 коп.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Чернігівській області прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 26.11.2015 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 113 569 грн. 78 коп., у тому числі 90 855 грн. за основним платежем та 22 713 грн. 96 коп. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 26.11.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на 1 395 грн. 69 коп., у тому числі 1 116 грн. 55 коп. за основним платежем та 279 грн. 14 коп. за штрафними санкціями.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 178.2, 178.3 статті 178 ПК України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Згідно пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків. Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.8 статті 177 ПК України установлено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючим органам надано право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 77.9 статті 77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пункту 86.10 в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

У період проведення перевірки ОСОБА_1 був чинним Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за № 34/18772 (надалі за текстом - «Порядок»).

Згідно пункту 6 Розділу І Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

За змістом підпункту 5.2 пункту 5 Розділу ІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідноЮ зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень та зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Аналіз наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що при проведенні перевірки контролюючий орган має використовувати первинні документи і за результатами їх аналізу встановити порушення податкового законодавства.

У даній ситуації планова виїзна перевірка була проведена у приміщенні ДПІ у м. Чернігові і під час її проведення первинні документи не досліджувались.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у позивача наявні первинні документи, які підтверджують суми понесених витрат. Також, ОСОБА_1 велась книга обліку доходів і витрат та подавалися податкові декларації про майновий стан і доходи, які були прийняті та зареєстровані контролюючим органом.

Крім того, матеріали справи свідчать, що позивачем подавалася звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів, а також нараховувався, утримувався та сплачувався податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Таким чином, враховуючи, що первинні документи під час перевірки не досліджувались, а в силу приписів статті 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень не може грунтуватись на припущеннях, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 28 жовтня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук