Справа № 400/2638/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2638/18
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Дата і місце ухвалення 04.03.2019р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 12.10.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" звернулось до суду першої інстанції з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2018 року: № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем обсягів викидів вуглеводнів та податкових зобов`язань з екологічного податку. Контролюючий орган вважає, що метан згідно чинного та міжнародного законодавства є забруднюючою речовиною, за викиди якої повинен сплачуватись екологічний податок. Апелянт зазначив, що позивач як оператор газорозподільних мереж , що придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу є фактично викидами в атмосферне повітря.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

04.10.2019 року на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24.07.2018 року по 18.09.2018 року Офісом великих платників податків ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Миколаївгаз" з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014р. по 30.06.2017р.

За наслідками проведення перевірки Офісом великих платників податків ДФС складено акт перевірки від 25.09.2018 року № 62/28-10-49-14/05410263, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 2 077 772,74 грн., з яких: 1 662218,19 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 415 554,55 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 36671,69 грн., з яких: 29 337,35 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 7334,34 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 24 009,12 грн., з яких: 19 207,30 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 4 801,82 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 57690,04 грн., з яких: 46 152,03 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 11 538,01 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 170 869,08 грн., з яких: 136 695,26 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 34 173,82 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 167 491,06 грн., з яких: 133 992,85 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 33 498,21 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. N9 , яким зменшено податкове зобов`язання з екологічного податку на суму 1 638,68 грн. (далі-ППР 7);

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 64 952,42 грн., з яких: 51 961,93 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 12990,48 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 17 487,14 грн., з яких: 13 989,71 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 3 497,43 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 295 561,78 грн., з яких: 236 449,42 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 59 112,36 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 81 305,49 грн., з яких: 65 044,39 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 16 261,10 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 48 449,41 грн., з яких: 38 759,53 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 9 689,88 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 55 496,65 грн., з яких: 44 397,32 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 11 099,33 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 14 286,36 грн., з яких: 11 429,09 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 2 857,27 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 86 238,69 грн., з яких: 68 990,95 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 17 247,74 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 27 625,31 грн., з яких: 22 100,25 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 5 525,06 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 33 258,74 грн., з яких: 26 606,99 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 6 651,75 грн. - сума штрафних санкцій;

- від 12.10.2018 р. № , яким застосовано адміністративний штраф у розмірі 510,00 грн.

Загальна сума податкових зобов`язань, визначених за податковими повідомленнями-рішеннями склала 3 259 675,72 грн.

В ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено порушення позивачем пп. 242.1.1 п.242.1. ст. 242 249.1, п. 249.2, п. 249.3, ст. 249 ПКУ, що виразилось у заниженні екологічного податку в сумі 3 092 955,78 грн. та п. 85.2. ст. 85 ПКУ внаслідок надання до перевірки не в повному обсязі первинних документів.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що позивач є оператором газорозподільних мереж, надає споживачам послуги з розподілу природного газу газорозподільними мережами, та за технологією діяльності з розподілу природного газу у оператора виникають виробничо-технологічні витрати та витрати природного газу.

Відповідач зазначив, що перелік забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення визначено нормою п. 243.1 ст. 243 ПК України, до складу якого увійшли забруднюючі речовини "вуглеводні" та "тверді речовини". Згідно наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104 визначено перелік речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів", і за викиди яких справляється збір.

В акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено обсяг втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу, які фактично є викидами в атмосферне повітря, та за які повинен справлятись екологічний податок.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ПАТ «Миколаївгаз» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Миколаївгаз", з огляду на наступне:

В ході розгляду справи встановлено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" здійснює на території Миколаївської області господарську діяльність з розподілу природного газу різним категоріям споживачів та є оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) в розумінні статті 37 Закону №329-VІІІ.

Згідно ст. 240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Підпунктом 242.1.1 п.п. 242.1 ст. 242 ПК України визначено, що об`єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Статтею 243 ПК України встановлено ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення. У перелік найменувань забруднюючих речовин включено вуглеводні.

Згідно ст. 249 ПК України суми податку обчислюються за податковий (звітний) квартал платниками податку.

У разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов`язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Пунктом 249.3 ст. 249 ПК України визначено, що суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою:

При цьому, Податковий кодекс України не містить визначення "забруднюючих речовин", за які справляється екологічний податок.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на те, що перелік забруднюючих речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів", і за викиди яких справляється збір, визначено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104.

В свою чергу, зазначений Наказ був розроблений на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №303 від 01 березня 1999 року «Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору», яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27 грудня 2010 року «Про визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України». При цьому, відповідно до листа Міністерства Юстиції № 39206/29463-0-33-17/10.1 від 09 жовтня 2017 року зазначений наказ мав бути скасованим не пізніше 12 лютого 2011 року.

Таким чином, з прийняттям Податкового кодексу України були скасовані нормативно-правові акти, які визначали справляння збору за забруднення навколишнього природного середовища, а тому застосування наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104 для визначення забруднюючих речовин, з яких справляється екологічний податок є безпідставним.

У справі "Михайлюк та Петров проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства.

В даному випадку застосування наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104, який прийнятий на виконання постанови КМУ, яка вже скасована не відповідає критерію "згідно із законом".

Слід зазначити, що згідно ст. 3 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", одним з основних принципів охорони навколишнього природного середовища є встановлення екологічного податку, рентної плати за спеціальне використання води, рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів, рентної плати за користування надрами відповідно до Податкового кодексу України.

Пункт 1 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлює, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Кабінет Міністрів України видав Постанову від 29 листопада 2001 р. № 1598 «Про затвердження переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню». Серед переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин "метан" не міститься.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел" від 27.06.2006 року № 309 затверджені нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, однак, зазначеним нормативним актом "метан" до переліку забруднюючих речовин також не віднесено.

Згідно п. 3.2 ст. 3 ПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Додатку A до Кіотського протоколу (ратифікований Верховною Радою України 04 лютого 2004 року, набрав чинності 17 листопада 2006 року), парниковими газами є: Діоксид вуглецю (CO2); Метан (CH4); Закис азоту (N2O); Гидрофторвуглеводи (ГФВ); Перфторвуглеводи (ПФВ); Гексафторид сірки (SF6).

При цьому, Директива № 2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради "Про комплексне запобігання та контроль забруднень", адресована державам - членам ЄС, містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких "метану" також немає.

Слід зазначити, що Методичними рекомендаціями щодо підготовки методик для інвентаризації викидів парникових газів від антропогенних джерел, затверджених наказом Національного агентства екологічних інвестицій України від 05 жовтня 2009 №73, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від використання палива на побутові потреби в домогосподарствах, затвердженою наказом Держкомстату України від 22 квітня 2011 року №98, "метан" визначений як парниковий газ.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено, що позивачем у перевіряємий період отримувалися дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та подавались звіти про викиди в атмосферне повітря.

Слід зазначити, що постановою Кабінет Міністрів України від 13.12.2001 р. № 1655 затверджено Порядок ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів від 13.12.2001 р. № 1655, Державний Комітет статистики України, за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, затвердив Наказ від 20.10.2008 року № 396 «Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря N 2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (річна) та N 2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (квартальна)».

Вказаним наказом встановлено, що звіти про охорону атмосферного повітря подаються в розрізі двох груп викидів, а саме: забруднюючі речовини та парникові гази.

Згідно Методологічних положень з організації державного статистичного спостереження з охорони атмосферного повітря, затверджених Наказом Державної служби статистики України від 23.03.2016 № 44, до основних парникових газів відносяться діоксид вуглецю (С02), метан (СН4), оксид азоту (N20), гідрофторвуглеці (ГФВ), перфторвуглеці (ПФВ) та гексафторид сірки (БРб).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що усі викиди, які підлягають обліку розділені на такі дві групи як забруднюючі речовини і парникові гази.

При цьому, на думку колегії суддів вірними є висновки суду першої інстанції стосовно того, що стаття 243 ПК України встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і "вуглеводні", а не речовин, які входять до "вуглеводнів". Метан є основою природного газу, і є однією із речовин, які входять до "вуглеводнів". При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини.

Посилання відповідача у акті перевірки від 25.09.2018р. на лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 за №19018/917, наданий йому на запит стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин "метану", а також порядку розрахунку вмісту "метану" у складі природного газу, колегія суддів сприймає критично, з огляду на те, що вказаний лист не є нормативно-правовим актом.

В другу чергу суд вважає за доцільним надати правову оцінку доводам позивача і запереченням відповідача про те, чи весь обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу є реальним витоком або безпосереднім скиданням газу в атмосферне повітря.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено порядок розрахунку відповідачем обсягу фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу, з яких обчислювався екологічний податок.

В акті перевірки відповідач посилався на те, що фактичний обсяг газу на виробничо-технологічні втрати та витрати ПАТ «Миколаївгаз» складає за 2 півріччя 2014 р. 13 142,522 тис. м. куб, 2015 р. - 28251 тис. м. куб., 2016 р. - 29 389 тис. м. куб., 6 місяців 2017 р. - 12221,1 тис. м. куб., в тому числі вказано, що позивач отримував відповідні послуги балансування обсягів природного газу на обсяг негативного небалансу.

Згідно акту перевірки контролюючим органом було встановлено, що ПАТ "Миколаївгаз" здійснювало придбання природного газу для виробничо-технологічних та нормативних витрат газу). При цьому, відповідачем для розрахунку обсягу фактичних викидів враховано обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат та визначено їх як об`єкт оподаткування екологічним податком.

В свою чергу, слід зазначити, що порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах регламентується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (далі - Порядок №737).

За змістом пункту 1.1 Порядку №737 річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Вказані методики поширюється, зокрема, на газопостачальні та газорозподільні підприємства.

Відповідно до пунктів 1.2-1.4 Порядку №737 газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

Таким чином, річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу у спірних відносинах складаються з: виробничо-технологічних (нормативних) втрат; виробничо-технологічних витрат; втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов.

Згідно п. 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України за №264 від 30.05.2003 (далі - Методика визначення питомих виробничо-технологічних витрат) визначає порядок розрахунків обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу (далі по тексту також - газ) під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до їх визначення.

Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається (не викидається, не витікає) під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Згідно пункту 3 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат до виробничо-технологічних витрат газу належать витрати (не викиди, не витоки) газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об`єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних витрат газу визначаються розрахунковим шляхом згідно з даною Методикою.

Обсяги витрат газу на опалення приміщень ГРП визначаються за показами лічильників, встановлених перед опалювальним приладом.

Розрахунок виробничо-технологічних витрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно.

Отже, згідно Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат, виробничо-технологічні витрати газу є газ, що як правило витрачається, а не викидається (скидається) чи являється наслідком витоку.

Другою методикою, яка використовується для розрахунку нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах є Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої тим же наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за №264 (далі - Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат).

За приписами глави 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат ця Методика, поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування втрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача.

Дана Методика визначає порядок розрахунків граничних обсягів виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до визначення нормованих втрат газу.

Виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Абзацом 6 глави 4 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат визначено, що виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

Крім того, методикою, за допомогою якої розраховуються нормативні втрати і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах є Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 за №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545 (далі по тексту також - Методика №595).

За змістом пункту 1 Методики №595 ця Методика призначена для розрахунків питомих втрат газу в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Розрахунки питомих втрат газу здійснюються за допомогою коефіцієнтів коригування показів лічильників.

Питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з даною Методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств.

Пунктом 5 Методики №595 визначається порядок використання коефіцієнтів коригування показів лічильника, значення якого залежить від фактичного розміщення лічильника (зовні приміщення, у неопалюваному приміщенні, в опалюваному приміщенні), а також від відстані місця виходу газопроводу із землі або від місця входу газопроводу в опалюване приміщення до вхідного штуцера лічильника. Відстань вимірюється уздовж труби газопроводу незалежно від її діаметра та наявності на ній додаткових елементів (ізолюючого фланця, вимикального пристрою тощо).

Пунктами 6.1 і 6.2 Методики №595 визначаються формули розрахунку втрат газу.

Вимоги Методики №595 свідчать, що втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов взагалі за своїм визначенням і природою не є і не можуть бути скиданням (викидом) чи витоком природного газу в атмосферне повітря.

Такі витрати об`єктивно виникають в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем в акті перевірки взагалі не враховано положення Методики №595, яка є складовою Порядку №737, який застосований перевіряючими.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що не весь об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за спірний період є таким об`ємом газу, який безпосередньо є викидом в атмосферне повітря.

Таким чином, суд доводи відповідача про викиди в атмосферне повітря стаціонарним джерелом забруднення підприємством позивача всього об`єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу, облікованих позивачем в перевіряємий період, є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податкові зобов`язання з екологічного податку є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає, що скасуванню підлягає і податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн.

В ході проведення перевірки, відповідачем було надано позивачу запити б/н від 26.07.2018, б/н від 27.07.2018, б/н від 30.07.2018, №2 від 30.07.2018, б/н від 31.07.2018, 5/н від 17.09.2018 (далі-Запити), які, як зазначено в акті перевірки, позивачем надані не були.

Згідно пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПКУ, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПКУ, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники -рдатків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 121.1 статті 121 ПКУ, передбачено відповідальність за ненадання платником податків саме первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

В ході розгляду справи встановлено, що під час проведення перевірки посадовим особам відповідача позивачем були надані всі необхідні первинні документи, які вимагав відповідача до перевірки. В свою чергу, притягнення позивача до відповідальності за не подання документів, які не є первинними, чинним податковим законодавством не передбачено.

Доводи апеляції висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про порушення при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук