Справа № 200/10528/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 р. Справа№200/10528/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, м. Бахмут, вул. Миру, 35, код ЄРДПОУ 42172734) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним так скасування рішення №613 від 12 квітня 2019 року про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи на пільгових умовах за списком №2 період роботи з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку(МТС);

- зобов`язання повторно розглянути заяву від 8 січня 2019 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2.

Посилаючись на порушення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач незаконно припинив виплату пенсії позивачу та не переводить з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за роботу по списку № 2 згідно частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача позивачу відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах. Вважає, що відповідачем безпідставне не зараховано до пільгового стажу по списку № 2 період роботи з 01.06.1989 року по 31.12.1997 року, що позбавляє право позивача на отримання пільгової пенсії.

Позивач вказує, що періоди його роботи належним чином відображені в його трудовій книжці, яка є основним документом, якій підтверджує стаж роботи.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування стажу роботи протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в управління та отримує пенсію по інвалідності, 08.01.2019 року звернулась до управління з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 2, проте не додала до заяви жодних довідок про пільговий характер роботи. Рішенням відповідача не враховано період роботи з 01.12.2001 року по 02.05.2018 року у зв`язку з тим, що в даних системи персоніфікованого обліку за цей період відомості про спеціальний стаж відсутні.

У зв`язку з чим, представник УПФУ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Призначено судове засідання на 17 жовтня 2019 року.

Представники сторін до засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, суд перейшов до розглянути справи в порядку письмового провадження 17 жовтня 2019 року.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 січня 2019 року звернувся до управління відповідача для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за роботу за списком № 2 згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 :

- з 22.12.1988 року по 30.05.1989 року працювала учнем телефоніста дільниці МТС;

- з 01.06.1989 року по 15.06.1993 року на посаді телефоніста 3 класу МТС;

- з 16.06.1993 року по 30.06.1998 року на посаді телефоніста 2 класу Міжміського телефонного зв`язку

- з 01.07.1998 року по 30.09.2004 року працювала телефоністом 2 класу дільниці №5 Міжміського телефонного зв`язку Донецької філії ВАТ «Укртелеком».

Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено в переведені з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах № 613 від 12 квітня 2019 року вказано, що:

- до стажу роботи на пільгових умовах за списком № 2 ОСОБА_1 . враховано період роботи з 01.01.1998 року по 30.11.2001 року в якості телефоніста міжміського телефонного зв`язку 2 класу на підприємстві Центр електрозв`язку № 9 ДОД Укртелеком на підставі даних про стаж персоніфікованого обліку про спеціальний трудовий стаж;

- до стажу роботи на пільгових умовах за списком № 2 ОСОБА_1 не враховано період роботи з 01.12.2001 року по 02.05.2018 року у зв`язку з тим, що в даних системи персоніфікованого обліку відомості про спеціальний стаж відсутні.

Відповідно до наказу артемівського вузлу електрозв`язку від 20.02.95 року № 21 «Про підсумки атестації робочих місць з шкідливими умовами праці» підтверджено право для надання пільгової пенсії за списком № 2 телефоністам МТС.

В матеріалах справи наявні документи, на підтвердження аналогічного змісту інформації, зокрема витяг з наказу № 22 від 02.02.2000 року та витяг з наказу № 197 від 28.09.2001 року, виданих центром електрозв`язку № 9 Донецької дирекції ВАТ «Укртелеком».

Також, в матеріалах справи наявна довідка на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній віл 14.09.2018 року № 01/18-200, відповідно до даних якої ОСОБА_1 в період з 01.06.1989 року по 01.12.2001 року виконувала роботи як телефоніст міжміської телефонного зв`язку, постійно працюючого з мікротелефонною гарнітурою на міжміських, заказаних, довідкових комутаторах і на переговірних пунктах з цілодобовою дією за професією телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що передбачено Списком № 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови в переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно п. 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати її внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку з чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що, в рішенні відповідача прямо не вказано, що позивачу не зараховано спірний період роботи як пільговий, проте вбачається те, що уповноваженими працівниками управління відповідача зазначено, що до стажу роботи на пільгових умовах за списком № 2 ОСОБА_1 . враховано період роботи з 01.01.1998 року по 30.11.2001 року в якості телефоніста міжміського телефонного зв`язку 2 класу на підприємстві Центр електрозв`язку № 9 ДОД Укртелеком на підставі даних про стаж персоніфікованого обліку про спеціальний трудовий стаж. Аналогічного змісту пояснення управління відповідача міститься в матеріалах справи.

Проте, як вбачається з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працювала з 22.12.1988 року по 30.05.1989 року учнем телефоніста дільниці МТС; з 01.06.1989 року по 15.06.1993 року на посаді телефоніста 3 класу МТС; з 16.06.1993 року по 30.06.1998 року на посаді телефоніста 2 класу Міжміського телефонного зв`язку; з 01.07.1998 року по 30.09.2004 року працювала телефоністом 2 класу дільниці №5 Міжміського телефонного зв`язку Донецької філії ВАТ «Укртелеком».

З зазначеного суд робить висновок, що управлінням відповідача не зараховано до пільгового стажу позивача період її роботи на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку(МТС) з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року.

Суду надані підтверджуючі довідки щодо пільгового характері праці позивача на займаній посаді, зокрема, довідку так званої «Державного підприємства «Комтел» Донецької народної республіки» від 14.09.2018 року № 01/18-200, щодо якої суд зазначає наступне.

Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 р. N 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Донецьк, (де діє юридична особа, які видала вказану довідку) віднесено до населеного пункту, на території якого державна влада не здійснює свої повноваження.

Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України, були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 N 595 на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. При цьому, "ДНР" та "ЛНР" є терористичними організаціями і не визнаються Україною як державні утворення. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік", а тому Пенсійний фонд України не має правової підстави для використання наданої представниками так званих "ДНР" та "ЛНР" інформації.

Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено порядок регулювання правочинів та реалізації прав суб`єктів, названих Законів, з урахуванням необхідних змін на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях. Так, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При цьому згідно ч. 2 ст. 9 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої "Донецької народної республіки", згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Поряд з цим, суд звертає увагу та такі обставини.

Матеріали справи свідчать, що надані позивачем для оформлення пенсії документи щодо підтвердження пільгового стажу - це фактично копії документів, що видані у 1980-х роках та у 2000- х роках за місцем роботи позивача. Зазначена у довідці підприємства інформація містить у собі відомості щодо пільгового стажу позивача, та інші відомості, які можуть бути використані відповідачем для розрахунку пільгового стажу позивача та фактично містить архівну інформацію, яка існувала ще за часів перебування вказаної юридичної особи під контролем української влади (архів вказаного підприємства залишився в м. Донецьку).

Суд частково бере до уваги відомості, які зазначені у вказаній довідці від 14.09.2018 року № 01/18-200, з огляду на фактичну неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені в ній.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17).

Суд зазначає, що Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено в переведені з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах № 613 від 12 квітня 2019 року позивачу до стажу роботи на пільгових умовах за списком № 2 не враховано період роботи з 01.12.2001 року по 02.05.2018 року у зв`язку з тим, що в даних системи персоніфікованого обліку відомості про спеціальний стаж відсутні.

Позивач не заявив позовної вимоги про зарахування вказаного стажу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в переведенні з пенсії з інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним частково, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення в частині не врахування роботи ОСОБА_1 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку (МТС) з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку с Згідно з пунктом 4 частин 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку, задоволення позовних вимог про зобов`язання Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи на пільгових умовах за списком №2 період роботи з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку (МТС) є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

З огляду на викладене, а також з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача зазначеним шляхом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області суми судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 33 копійки на користь позивача, пропорційно задоволених позовних вимог, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, м. Бахмут, вул. Миру, 35, код ЄРДПОУ 42172734) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 613 від 12 квітня 2019 року про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах в частині не зарахування до стажу роботи на пільгових умовах за списком №2 період роботи з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку (МТС).

Зобов`язати Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до стажу роботи на пільгових умовах за списком №2 період роботи з 1 червня 1989 року по 31 грудня 1997 року на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку(МТС).

Зобов`язати Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 8 січня 2019 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 33 копійки.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 04 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова