Справа № 1.380.2019.002284
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8831/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Крутько О.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 12 год. 32 хв 25 червня 2019 року, повне судове рішення складено 02 липня 2019 року, у справі №1.380.2019.002284 за позовом Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

08.05.2019 Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, просив визнати протиправними дії Дрогобицького управління Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, передбачені Рішенням від 06.02.2019 № на суму 168 304 грн. 26 коп. і скасувати Рішення від 06.02.2019 №.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що єдиний внесок відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464 підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, а за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами, зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). Суд першої інстанції вказав, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Суд першої інстанції зазначив, що роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок. З врахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач мав обов`язок сплатити єдиний соціальний внесок в день, коли передбачена виплата заробітної плати працівникам, а його сплата одночасно із виплатою заробітної плати, яка виплачена з порушенням строків, доводить наявність ще одного порушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що фінансування позивача здійснюється згідно з річним кошторисом, головним розпорядником коштів є Міністерства освіти і науки України, виділення коштів здійснюється через Львівську ОДА та Дрогобицьку міську раду. Скаржник вказує, що дефіцит заробітної плати педагогічних працівників станом на 21.12.2018 становив 21186,3 тис. грн. Звертає увагу, що одночасно з поступленням коштів на виплату заробітної плати нараховано та сплачено єдиний внесок. Скаржник вказує, що обов`язок сплати єдиного внеску покладається на платника такого одночасно з обов`язком виплати заробітної плати працівникам. Вказує, що недофінансування відбулось з незалежних від позивача обставин. Також вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги даних інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску, відповідно до якої позивач здійснив сплату за останні кошти, які залишились на його рахунках.

Головне управління ДФС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що згідно з даними відображеними у інтегрованій картці позивачем прострочено сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначає, що позивачем порушено встановлені строки сплати єдиного внеску, що стало підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області 01.06.1991 взято на облік в органі Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі як платник єдиного внеску.

14.02.2019 Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області отримав Рішення № від 06.02.2019 відповідно до якого на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області штраф у розмірі 162827,76 грн. за період з 21.12.2018 до 27.12.2018 та нараховано пеню у розмірі 5476,5 грн. (а.с.14).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав скаргу від 22.02.2019 №01-4/361 до ДФС України, за результатами розгляду якої ДФС України прийнято рішення від 29.03.2019 №6843/5/99-99-11-05-02-25, яким рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.02.2019 № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи, що рішення від 06.02.2019 № прийнято з порушенням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №2464-VI) відповідно до статті 3 якого принципами збору та ведення обліку єдиного внеску є : обов`язковість сплати; державний нагляд за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальність платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (частина 10 статті 9 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону № 2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону № 2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною 10 статті 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Наведені положення узгоджуються із приписами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що порушення встановлених Законом № 2464-VІ строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.

Роботодавці, в свою чергу, зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок.

При цьому, законодавець не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов та фінансового стану платника, у тому числі від виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації).

Несвоєчасна виплата заробітної плати або інших виплат і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням вимог Закону № 2464-VІ, за яке встановлена відповідальність, можливість звільнення від якої не передбачена.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 16 жовтня 2019 року (справа №824/95/17-а), від 21 листопада 2018 року (справа №804/1289/16), від 14 серпня 2018 року (справа №804/3704/17).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році дефіцит заробітної плати педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів станом на 21.12.2018 становив 21186,3 тис грн., що підтверджується інформацією про виділення коштів на оплату праці педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів, які фінансуються за рахунок освітньої субвенції з державного бюджету відділу освіти у 2018 році.

На підтвердження затримок у виплаті заробітної плати працівникам до матеріалів справи позивачем додано копії меморіальних ордерів № 2 за листопад та грудень 2018 року відповідно до яких заробітна плата педагогічним працівникам виплачена з затримкою через відсутність коштів освітньої субвенції для такої виплати.

Згідно до довідки від 21.12.2018 №01-4/1830, Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області відповідно до бюджету на 2018 рік мав відкритий реєстраційний рахунок в Дрогобицькому управлінні ДКС України Львівської області № НОМЕР_1 для зарахування коштів освітньої субвенції. Згідно з випискою з УДКСУ використано кошти в повному обсязі, залишки станом на 29.11.2018 відсутні, за період з 29.11.2018 по 21.12.2018 жодних коштів не надходило.

Скаржник зазначає, що заробітна плата за листопад 2018 року виплачена педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів, які фінансуються з державного бюджету із запізненням 27 та 28 грудня 2018 року і одразу після поступлення коштів на рахунки в УДКСУ у Львівській області, одночасно на ці суми нараховувався та сплачувався єдиний внесок.

Так, відповідно до даних облікової картки платника податків Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради по єдиному соціальному внеску у скаржника станом на 20.12.2018 недоїмка зі сплати єдиного внеску становила 814138,81 грн. За вказаний період контролюючим органом нараховані штрафні санкції у розмірі 162827 грн 76 коп. та пеня у розмірі 5476 грн 50 коп. за період з 21.12.2018 по 27.12.2018.

В свою чергу аргументи скаржника щодо недофінансування з незалежних від скаржника обставин суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в силу положень частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску не залежить від наявності певних умов та фінансового стану платника. Жодних обставин, які можуть слугувати підставами для відстрочення сплати єдиного внеску або звільнення платника від нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, чинним законодавством не передбачено.

Безпідставними є, також, аргументи скаржника щодо правомірності сплати єдиного внеску одночасно з виплатою заробітної плати, оскільки згідно з положеннями Закону №2464-VI наявність таких обставин, як затримка з виплати заробітної плати, не звільняють скаржника від обов`язку вчасної сплати нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та від відповідальності у разі несвоєчасної сплати єдиного внеску. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку на регулярній основі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосовуючи до позивача штрафні санкції та нараховуючи пеню, передбачені частиною 10 і пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому підстави для визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення контролюючим органом рішення № від 06.02.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №1.380.2019.002284 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 31.10.2019