Справа № 320/3424/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року № 320/3424/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУДФС у Київській області від 01.07.2016 №100/13-02.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач зазначає, що контролюючий орган дійшов необґрунтованих висновків при визначені грошового зобов`язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 25000,00 грн.

Позивач стверджує, спірні правовідносини, що склались між сторонами виникли на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Білоцерківського ОДПІ ГУДФС у Київській області від 01.07.2016 №100/13-02, визначеного з порушенням вимог, оскільки вказане повідомлення винесене з порушенням термінів, встановлених Податковим кодексом України .

З урахуванням викладеного позивач вважає, що контролюючий орган не мав правових підстав для застосування грошового зобов`язання спірним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що під час перевірки контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення, транспортний засіб позивача відповідно до переліку транспортних засобів у 2016 році є предметом оподаткування, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач надав до суду відповідь на відзив суть яких зводиться до того, що доводи відповідача не спростовують викладеного в позові.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським МВМ №1 ГУ МВС України в Київській області 06.08.1999 (а.с. 10).

Згідно змісту відзиву на адміністративний позов, заданими ІС «Податковий Борг» ОСОБА_1 є власником автомобіля марки MERSEDES-BENZ модель CLS 500, тип пального В, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 4,7 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №100/13-02, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн. (а.с.12).

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

V. Норми права, які застосував суд

Спірні правовідносини регулюються Конституцією та Податковим кодексом України (далі -ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

VI. Оцінка суду

Судом встановлено що податкове зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні від 01.07.2016 року форми «Ф» №100/13-02 визначене на підставі Транспортного податку з фізичних осіб згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

Згідно інформації, наданої Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, на виконання пункту 13 Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, об`єктом оподаткування транспортним податком в 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. (750*1378,00 грн.).

Зі змісту норм Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Згідно переліку інформації щодо автомобілів, середньо ринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ», доданих у Додатку №1 транспортних засобів у листі від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, наданому ДП «Держзовнішінформ», у 2016 році автомобіль MERSEDES-BENZ CLS , з об`ємом двигуна 4,7 куб.см. у 2012 р. є об`єктом оподаткування (а.с. 25).

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, який брався до уваги відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення, автомобіль позивача є об`єктом оподаткування в 2016, оскільки його середньоринкова вартість становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що датою виготовлення автомобіля є 01.01.2012 р., отже на момент винекнення податкового зобов`язання строк експуалатцї автомобіля складає 4 роки 7 місяців, відтак посилання позивача на те, що з року експлуатації вказаного автомобіля минав пятий рік є безпідставним, а MERSEDES-BENZ CLS 500 є об`єктом оподаткування.

Щодо посилання позивача на порушення строків оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУДФС у Київській області від 01.07.2016 №100/13-02, встановлених Податковим кодексомУкраїни, суд зазначає наступне.

Законодавством України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно пункту 2 статті 118 КАС процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Аналогічні визначення процесуальних строків закріплені в Цивільному кодексі України.

Згідно з частинами першою, другою статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 254 ЦК України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Отже, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідний місяць і кінцевою датою.

Суд зазначає, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15 та від 08.10.2018 у справі № 927/490/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії.

Аналізуючи наведені норми та обставини, суд вважає, що посилання позивача на підпункт 267.6.2. пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки податковим органом рішення винесено 01.07.2016 року, тобто в останній день базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУДФС у Київській області від 01.07.2016 №100/13-02 сформоване в кінцеву календарну дату 01.07.2016 та не порушує термін, визначений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що сформувавши податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016 форми «Ф» №100/13-02 відповідач діяв правомірно, сформувавши визначену суму податкового зобов`язання за платежем транспортного податку з фізичних осіб відповідно до підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України.

VIII. Висновок суду

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у повному обсязі спростував докази та аргументи, які було надано позивачем. За таких обставин позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і тому задоволенню не підлягають.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи той факт, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено - 29.10.2019.

Суддя Леонтович А.М.