Справа № 580/2456/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року справа № 580/2456/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якій просить:

- визнати незаконним наказ №72 від 18.02.2019 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою";

- зобов`язати відповідача прийняти наказ про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Руськополянської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 у справі №2340/4361/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо неприйняття рішення у вигляді наказу за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.09.2018 №Д-7090/0/94-18; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення селянського господарства в адміністративних межах Руськополянської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та прийняти одне з відповідних рішень, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 у справі №2340/4361/18, відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.09.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та видано наказ від 18.02.2019 №72 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою".

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та зазначає, що в оскаржуваному наказі взагалі не вказано будь-яку підставу для відмови у наданні дозволу.

За вказаних обставин справи вбачається, що відповідач спочатку допустив протиправну бездіяльність при розгляді заяви позивача, а потім прийняв незаконне рішення, чим системно порушив права позивача. Позивач вважає, що належним відновленням порушеного права позивача на отримання дозволу на складання проекту землеустрою буде зобов`язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл.

Ухвалою суду від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та ухвалено розпочати розгляд справи по суті з 10.09.2019 без виклику учасників справи.

06 вересня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що листом відповідача від 18.02.2019 №11-23-0.2-1081/2-19 позивача повідомлено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі №2340/4361/18 Головним управлінням Держгеокадастру повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та наказом від 18.02.2019 №72 поінформовано про результати розгляду. Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не має повноважень щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою. Так, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугувало те, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру частина бажаної до відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району знаходиться під забудованими землями. Згідно з п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи здійснюють розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Крім того, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р передача у власність земельної ділянки повинна бути погоджена з Руськополянською сільською об`єднаною територіальною громадою.

Відповідачем також надано до суду докази того, що спірна земельні ділянка передана у комунальну власність Руськополянської сільської ради Черкаського району (акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 18.06.2019, наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 18.06.2019 №23-1884/14-19о).

Розглянувши наявні у суду матеріали, суд встановив наступне.

21 вересня 2018 року позивач звернувся із заявою від 21.09.2018 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якій просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Русько-Полянської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Згідно з довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 31.12.2015, виданої міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах 12.10.2018 №654/420-18-0.222, до складу земельної ділянки площею 2,0 га входять сільськогосподарські землі особистих підсобних господарств 1,8 га та забудовані землі запасу 0,20 га під аеродромами та відповідними спорудами.

Листом від 16.10.2018 №3954/0/95-18 відповідач повідомив позивача, що відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру частина бажаної земельної ділянки відноситься до забудованих земель, а розпорядження ними не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

31 жовтня 2018 року позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення у вигляді наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області при розгляді заяви позивача від 21.09.2018 за №Д-7090/0/94-18; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.09.2018 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення селянського господарства в адміністративних межах Русько-Полянської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та прийняти один з відповідних наказів, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 у справі №2340/4361/18 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Вказане рішення суду набрало законної сили 28 січня 2019 року.

18 лютого 2019 року відповідач прийняв наказ №72, згідно з яким відповідно до статей 15-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 у справі №2340/4361/18 про повторний розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 від 21.09.2018 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для особистого селянського господарства, розташованої в адмінмежах Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Листом від 18.02.2019 №11-23-0.2-1081/2-19 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі №2340/4361/18 повторно розглянуто його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та наказом від 18.02.2019 №72 поінформовано про результати розгляду. Підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугувало те, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру частина бажаної до відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району знаходиться під забудованими землями. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р Держгеокадастр зобов`язано забезпечити здійснення передачі у власність земельних ділянок за погодженням з об`єднаною територіальною громадою. Бажана для відведення земельна ділянка увійшла до Руськополянської сільської об`єднаної територіальної громади, а в поданих позивачем документах відсутнє погодження Руськополянської сільської ОТГ. Отже відповідач не має повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою. У вказаному листі зазначено, що він є невід`ємною частиною наказу Головного управління від 18.02.2019 №72.

Вважаючи протиправним наказ відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Ст. 22 Земельного кодексу України передбачає, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч. 1).

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. (ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (ч. 1); право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 2); до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту (ч. 4).

Судом встановлено, що згідно з довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 31.12.2015, виданої міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах 12.10.2018 №654/420-18-0.222 частина земельної ділянки, бажаної отримати у власність позивачем для ведення особистого селянського господарства, а саме: 0,20 га, забудована аеродромами та відповідними спорудами.

За змістом вказаних приписів та враховуючи, що частина бажаної земельної ділянки є забудованою, відповідач не наділений повноваженнями надавати у власність забудовану земельну ділянку державної власності, оскільки така земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для … ведення особистого селянського господарства … у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскільки місцезнаходження земельної ділянки не відповідає вимогам ст. 22, 84 Земельного кодексу України, наказ відповідача №72 від 18.02.2019 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Руськополянської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області прийнятий на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Суд зазначає, що позивач оскаржує наказ №72 від 18.02.2019 лише тому, що в ньому не вказані підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекта землеустрою земельної ділянки.

Під час судового розгляду справи встановлено, та не заперечується відповідачем у справі, що в наказі від 18.02.2019 №72 не зазначено фактичних обставин, які стали підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Натомість зазначені лише статті 15-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308.

При цьому разом з оскаржуваним наказом позивачу було надіслано лист від 18.02.2019 №11-23-0.2-1081/2-19, в якому позивача повідомлено про фактичні підстави відмови та вказано, що лист є невід`мною частиною наказу від 18.02.2019 №72.

Суд зазначає, що ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не визначає, у якій саме правовій формі має бути прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи про відмову у наданні.

Згідно з п. 91 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.10.2015 №600, яка діяла на час прийняття наказу №72 від 18.02.2019, текст наказу з питань основної діяльності територіального органу Держгеокадастру та з адміністративно-господарських питань складається з двох частин - констатуючої (преамбули) і розпорядчої. У констатуючій частині зазначаються підстава, обґрунтування або мета видання наказу. Зазначена частина може починатися із слів "На виконання", "З метою" тощо. Якщо документ видається на підставі іншого розпорядчого документа, у констатуючій частині зазначаються назва виду цього документа, його автор, дата, номер і заголовок. Розпорядча частина наказу починається із слова "НАКАЗУЮ", яке друкується з нового рядка великими літерами без відступу від лівого поля і лапок, після чого ставиться двокрапка. Розпорядча частина поділяється на пункти і підпункти, які нумеруються арабськими цифрами. У кожному пункті повинні бути зазначені виконавці (структурні підрозділи або конкретні посадові (службові) особи), конкретні завдання (доручення) і строки їх виконання.

Тобто у преамбулі наказу зазначаються лише підстави його прийняття, а не обгрунтування прийнятого рішення.

Отже, зміст наказу не передбачає ні у преамбулі, ні у розпорядчій частині детального опису підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки.

За вказаних обставин суд вважає, що наказ №72 від 18.02.2019, разом з листом від 18.02.2019 №11-23-0.2-1081/2-19, який є невід`мною частиною наказу від 18.02.2019 №72, є рішенням, прийнятим у спосіб, визначений законом.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність наказу №72 від 18.02.2018, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко