Справа № 826/19432/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

31 жовтня 2019 року м. Київ № 826/19432/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксани Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Київська міська рада, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

09.12.2016 Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксани Сергіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксани Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29085607 від 04.04.2016, яким зареєстровано право власності на нежитлові приміщення (група приміщень №52, загальною площею 353,4 кв.м) за адресою вулиця Головка, будинок 4, місто Київ за фізичною особою ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2016 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2018 справу прийнято до провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2018 до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача - Київську міську раду та Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію, та на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні присутні представники учасників справи письмово викладені позиції підтримали та зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників, на підставі частини третьої статті 194 КАС України та частини дев`ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідачем у справі - Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві одночасно із запереченнями до матеріалів справи долучено копію реєстраційної справи щодо приміщень громадського призначення вбудованих в житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_4 (рішення 29085607).

Отже, визначаючись щодо можливості розгляду заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, з позовної заяви вбачається наступне:

- нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв.м у житловому будинку на АДРЕСА_4 належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва;

- статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні;

- натомість, територіальна громада міста Києва внаслідок протиправних дій відповідачів, незаконно позбавлена своєї власності;

- зазначені нежитлові приміщення передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР НЕВІДКЛАДНОЇ ПУЛЬМАНОЛОГІЇ», на доказ чого до позову долучено відповідні договори, а саме: договір від 09.08.2007 №5014 оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва, загальна площа приміщення, що орендується - 359,7 кв.м.; договір від 01.04.2008 №473/Б оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва, загальна площа приміщення, що орендується - 359,7 кв.м.; договір від 18.11.2009 №473/Б оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва, загальна площа приміщення, що орендується - 359,7 кв.м; договір від 02.02.2015 №489 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, загальна площа приміщення, що орендується - 79,1 кв.м.;

- у серпні 2016 року, з листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР НЕВІДКЛАДНОЇ ПУЛЬМАНОЛОГІЇ» Департаменту комунальної власності міста Києва стало відомо про те, що за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлові приміщення. Реєстрацію здійснено державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксаною Сергіївною, про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29085607 від 04.04.2016;

- підставою для реєстрації права власності стало рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 10.12.2013 №255/6529-13-ц, в якому Київська міська рада зазначається відповідачем, проте будь-яких повідомлень про слухання справи Київською міською радою не отримано, представника Київської міської ради чи її повноважного структурного підрозділу на засіданні також не було. Копію рішення в зазначеній справі Київська міська рада не отримувала, інформація щодо розгляду справи на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень відсутня;

- відповідно до листа Селидівського міського суду Донецької області від 29.09.2016 №1.51.2/35/2016, наданого на запит Департаменту комунальної власності міста Києва від 21.09.2016 №062/02/06-9564, в базі даних Ворошиловського районного суду міста Донецька (яка надана в користування Селидівському міському суду Донецької області відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 №27/0/38-14) інформація щодо судової справи №255/6529-13-ц та рішення по ній відсутні.

В контексті наведених обставин позивач зазначає про порушення державним реєстратором положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (Закон №1952-ІV) та Порядку здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (Порядок №1127).

Зокрема позивач зазначає, що набрання судовим рішенням законної сили є обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності, а перевірка набрання рішенням законної сили - прямим обов`язком державного реєстратора, оскільки рішення суду першої інстанції як таке, без перевірки набуття законної сили, не дає можливості достовірно встановити набуття права власності та відсутність спору з предмету рішення на момент його (рішення) подання до державної реєстраційної служби.

Позивач вважає, що розглядаючи заяву про державну реєстрацію прав і додані до неї документи та приймаючи рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду, державний реєстратор порушила вимогу пункту 12 Порядку №1127, відповідно до якого у разі коли документом, поданим для державної реєстрації прав, є рішення суду, державний реєстратор з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі такого рішення суду обов`язково використовує також відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

Стверджує позивач також те, що засобами достовірної перевірки набрання рішенням законної сили може бути або безпосередній запит до суду або інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. На думку позивача, державний реєстратор, в разі належного виконання пункту 12 Порядку №1127, мала встановити відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень - рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 10.12.2013 №255/6529-13-ц та на цій підставі, зобов`язана була прийняти рішення про відмову у реєстрації права власності на нежитлові приміщення (група приміщень №52, загальною площею 353,4 кв.м.) на АДРЕСА_4 за фізичною особою ОСОБА_1 на підставі зазначеного судового рішення (стаття 24 Закону №1952-ІV).

При цьому, позивач вказує на порушення його права власності посилаючись на приписи статті 41 Конституції України, а також наводить зміст низки приписів Цивільного кодексу України.

Зокрема позивач вказує, що відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України лише власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 327 Цивільного кодексу України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зрештою позивач наводить висновок, що дії державного реєстратора Коровайко Оксани Сергіївни призвели до позбавлення територіальної громади міста Києва права власності на нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв. м, що розташовані в місті Києві на АДРЕСА_2 , будинок 4.

З наведеного вбачається, що позов спрямовано на захист речового права, яке захищається в рамках цивільного або господарського судочинства. Поряд із цим, обставини справи вказують на наявність ознак кримінального правопорушення.

Так, з письмових пояснень, що подано Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією та додатків до неї, вбачається, що 24.05.2018 Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві подано заяву про злочин, у якій наведено відповідні обставини.

В свою чергу, з листа Київської місцевої прокуратури №9 від 29.05.2018 №757-17 вбачається, що Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію повідомлено про те, що СВ Солом`янського управління поліції ГУ Нацполіції у м. Києві проводиться за аналогічними фактами досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 22.02.2017 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України.

Забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини є завданням кримінального провадження.

Наведені обставини вказують на те, що в даному випадку предметом перевірки є значно ширше коло питань, ніж надання оцінки дотримання державним реєстратором приписів Закону №1952-ІV, а також Порядку №1127, як суб`єктом владних повноважень при виконанні публічно-владних управлінських функцій, оскільки перевірка в наведених межах не є достатньою для вирішення спору з огляду на обставини справи та підстави позову.

Суд звертає увагу, що згідно статті 192 КАС України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. В силу частити четвертої статті 242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, як видно з фактичних обставин справи, дії державного реєстратора формально можуть відповідати положенням Закону №1952-ІV та Порядку №1127, водночас такі дії можуть мати склад злочину. Одночасно склад злочину можуть мати і дії інших суб`єктів, що безпосередньо причетні до створення документів необхідних для проведення державної реєстрації речових прав.

Однак, факти і висновки щодо певних обставин і письмових доказів можуть встановлюватись в рамках цивільного та господарського судочинства.

В свою чергу, адміністративні суди позбавлені можливості встановлювати факти, а в даному випадку перевірці та встановленню підлягає обставина розгляду Ворошиловським районним судом міста Донецька справи №255/6529-13-ц та постановлення ним рішення від 10.12.2013, адже формально таке рішення існує, як письмовий документ, однак його автентичність заперечується позивачем. Також дослідженню підлягають питання правомірності дій нотаріуса, яким посвідчено копію відповідного рішення суду, що в подальшому подано державному реєстратору, як підставу виникнення речового права на майно.

Тут слід зазначити, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки у справі є виключно дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, публічно-владних управлінських функцій.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що перевірка обставин справи на предмет дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, публічно-владних управлінських функцій не буде ефективним захистом порушених прав позивача, навіть за умови справедливого та неупередженого вирішення справи.

Так, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника (наразі позивача у справі). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведених вище обставин вбачається, що у даній справі існує невирішений спір про право, тому подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Для вирішення даного спору по суті необхідним є також дослідження питання наявності або відсутності порушеного права або інтересу позивача у справі, який не є безпосереднім учасником відносин із державним реєстратором речових прав. Відтак, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Водночас, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави є завданням господарського судочинства.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і доходить висновку про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 20.06.2018 у справі №820/4146/17, від 18.09.2018 у справі №823/235/16, від 29.08.2018 у справі №807/719/15, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, а також правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 26.01.2016 у справі №2а-10699/11/2670 (21-3367а15).

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 1600 грн згідно квитанцій, наявних в матеріалах справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Пунктом п`ятим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 1600 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 19, 238, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксани Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Київська міська рада, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак