Справа № 826/16760/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Спиридонова О.В.,

представника відповідача: - Карпюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення, в якому просив:

- визнати протиправним наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12.06.2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 27.07.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 27.07.2018 року;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України внести зміни до інтегрованої картки з ПДВ ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» шляхом виключення суми податкового боргу у розмірі 1 345 600,83 грн.;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

21 жовтня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 38031, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби подано до сдуу відзив на апеляційну скрагу, відповідно до змісту якого, відповідач вважає рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року законним та обгрунтованим, в той час як апеляційну скаргу просить залишити без задоовлення як безпідставну.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки про те, що товар «…конденсер кондиціонера, …, випарювач кондиціонера…» ввезений ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» за митними деклараціями в період з 16.05.2016 року по 11.04.2018 року підлягає класифікації у товарній позиції 8714 за кодом 8714 99 90 00 згідно УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 6% від митної вартості) є обгрунтованими, окрім того, суд не знаходить підстав для висновку про наявність обставин використання відповідачем наданих законом повноважень не з метою, з якою це повноваження надано, оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, у період з 23.06.2018 року по 03.07.2018 року податковим органом було проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» з питань правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів за товарною підкатегорією 8415 90 00 00, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями в період з 16.05.2016 року по 11.04.2018 року, за результатом якої складено акт від 17.07.2018 року № н/41/18/28-10-14-09/ (далі - акт перевірки).

Згідно акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог Закону України від 19.09.2013 р. № 584-VII «Про митний тариф України», п.п. «г» п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, п. 187.8 ст. 187 та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим були занижені податкове зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 897 066,90 грн. та податкове зобов`язання з ПДВ на суму 179 413,42 грн.

Такі висновки податкового органу мотивовані тим, що за результатами проведеної перевірки дотримання ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» вимог законодавства України з питань державної митної справи у частині правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів «…конденсер кондиціонера, …, випарювач кондиціонера…» за товарною підкатегорією 8415 90 00 00 , щодо яких проведено митне оформлення за МД в період з 16.05.2016 року по 11.04.2018 року, встановлено невірну класифікацію товарів (замість товарної підкатегорії 8418 99 10 00 - ставка ввізного мита - 6%, застосовано товарну підкатегорію 8415 90 00 00 - ставка ввізного мита: пільгова - 0%, повна - 1%).

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018 року:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 1 061 333,85 грн. (за основним платежем 897 066,90 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 224 266,95 грн.);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктом господарювання на загальну суму 224 266, 98 грн. (за основним платежем 179 413,42 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 44 853,56 грн.).

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи у задоволенні позову, окрім іншого судом першої інстанції було вказано, що наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12.06.2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»» є реалізованим і вичерпав свою дію шляхом проведення перевірки та складання акту перевірки від 17.07.2018 року № н/41/18/28-10-14-09/ , тому не можє бути скасованим, проте такі висновки є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Відповідно до частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

На переконання суду, приписи наведених норм дають підстави стверджувати, що у контролюючого органу є можливість митного контролю після завершення митного оформлення виключно за умови виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи під час пропуску товарів через митний кордон України або надходження документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Частина друга статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, що ані наказ Офісу великих платників податків ДФС від 12.06.2018 року № 1070 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс», ані Акт від 17.07.2018 року № н41/18/28-10-14-09/ , складений за наслідками проведення цієї перевірки, не містять жодних фактів про виявлення контролюючим органом ознак, що свідчать про можливе порушення з боку позивача законодавства України з питань державної митної справи під час пропуску товарів через митний кордон України або надходження документально підтвердженої інформації про спростування автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться. Також у вказаних документах відсутні відомості про отримання інформації про такі порушення позивачем від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів або ж із висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до виснвоку, що документальна невиїзна перевірка ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» у межах спірних правовідносин здійснена за відсутності правових підстав, а, отже, незаконно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїх постановах (зокрема від 21.02.2018 року № К/9901/1970/17) відповідно до якого, відсутність правових підстав для проведення перевірки призводить до визнання її незаконною і, як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Згідно з частиною другою статті 69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

За приписами частини третьої статті 69 МК України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Частина четверта статті 69 МК України передбачає, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

В силу положень частини п`ятої та сьомої статті 69 МК України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З метою приведення класифікаційної роботи митних органів у відповідність до наведених вище вимог МК України, удосконалення здійснення контролю правильності класифікації товарів відповідно до вимог УКТ ЗЕД під час проведення процедур митного контролю та митного оформлення, упорядкування процедури класифікації товарів і запобігання випадкам ухилення підприємствами та громадянами від сплати митних платежів у повному обсязі, Міністерством фінансів України був розроблений Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, введений в дію наказом цього Міністерства від 30.05.2012 року № 650, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 року за № 1085/21397 (надалі по тексту - Порядок).

Відповідно до визначення пункту 3 Порядку, контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Розділом III Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до статті 69 МК України. Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності (пункт 4 Розділу III Порядку):

опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 МК України;

відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу;

заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару;

перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у попередньому рішенні про класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД (ПРК), у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

У випадку, передбаченому підпунктом «а» абзацу четвертого цього пункту, класифікація товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться без додаткових процедур контролю.

У випадку, передбаченому підпунктом «б» абзацу четвертого цього пункту, перевіряється відповідність характеристик товару критеріям, визначальним для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД за наведеними характеристиками товару в Рішенні.

У випадку, передбаченому підпунктами «б», «в» абзацу четвертого цього пункту, виявлені Рішення на ідентичні або подібні (аналогічні) товари беруться до уваги.

Якщо під час здійснення контролю правильності кваліфікації товарів буде встановлено необхідність зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей, посадовими особами підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів приймається Рішення про визначення коду товару. При цьому у разі відсутності зміни коду товару згідно з УКТ ЗЕД Рішення не приймається.

Вищевикладене у сукупності надає підстави для висновку, що відсутність Рішення про визначення коду товару та наявність факту випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2018 року у справі № 808/278/13-а (адміністративне провадження № К/9901/3444/18) та від 08.05.2018 року у справі № 808/1341/14 (адміністративне провадження № К/9901/7237/18).

У звязку із вищезазначеним варто наголосити, що стосовно імпортовиного позивачем товару, згідно митних декларацій, перелічених посадовими особами контролюючого органу в Акті перевірки від 17.07.2018 року № н41/18/28-10-14-09/ , рішення щодо класифікації товару під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення не приймалось.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.01.2011 року у справі № 21-64а10, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати перевірки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо необхдіності визнання протиправним наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12.06.2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»» та скасування податкових повідомлень -рішень Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 27.07.2018 року та № від 27.07.2018 року.

Разом з тим, коелегія суддів вважає передчасними позовні вимоги щодо зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України внести зміни до інтегрованої картки з ПДВ ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» шляхом виключення суми податкового боргу у розмірі 1 345 600,83 грн., так як відповідно до норм ПК України, у разі скасування податкового повідомлення - рішення контролюючий орган зобов`язаний внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує, що встановлення судового контролю є правом суду та вирішується останнім на власний розсуд, виходячи з конкретних обставин справи, у зв`язку з чим вважає вимогу позивача щодо зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегією суддів задоволено три позовні вимоги, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12.06.2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 27.07.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 27.07.2018 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» (02222, м. Київ, вул. Миколи Закревського 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська 11-г) суму спраченого судового збору у розмірі 44452,50 грн. (сорок чотири тисячі чотириста пятдесят дві гривні пятдесят копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2019 року.