Справа № 754/12319/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2019 року № 754/12319/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

10.09.2018 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління соцзахисту) про:

- визнання дії Управління соцзахисту щодо відмови у наданні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, - протиправними;

- зобов`язання Управління соцзахисту надати їй статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Підставою для звернення до суду з даною позовною заявою стала незгода позивача з відмовою у наданні статусу інваліда війни, оскільки вона була залучена до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, що підтверджується відповідними документами, а відтак, на думку позивача, має всі підстави для надання їй такого статусу.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.09.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Станом на момент прийняття рішення у справі відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, хоча ухвалу суду від 03.12.2018 представник відповідача отримав 26.12.2018.

Отже, суд дослідивши матеріали справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) та є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 26.02.1993, вкладкою №070602 від 20.11.1997 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МОЗ України Серії ВТЕ 25 №059157 від 28.11.1991.

29.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до Управління соцзахисту з проханням встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення, у зв`язку із тим, що вона працювала на ЧАЕС та при виконанні заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС була залучена до складу формувань Цивільної оборони з 01.07.1986 по день її звільнення.

Проте, листом від 05.09.2017 №36-2387 позивачу було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з огляду на те, що позивачем не доведено, що вона ліквідовувала наслідки аварії на ЧАЕС в складі формувань Цивільної оборони.

Також судом встановлено, що позивач має безперервний стаж роботи на ЧАЕС з 24.07.1973 по 16.04.1990, що підтверджується трудовою книжкою від 09.02.1961.

Згідно з довідкою від 26.06.1990 №56, виданою відділом кадрів ЧАЕС ОСОБА_1 працювала з 01.07.1986 по 16.04.1990 старшим інженером в реакторному цеху №2.

19.11.1991 складено акт про нещасний випадок на виробництві №83 щодо позивача, в якому зазначено, що нещасний випадок стався внаслідок ядерної аварії на 4-му блоці ЧАЕС, участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з червня 1986 року по 16.04.1990.

Відповідно до листа Всесоюзного виробничого об`єднання по атомній енергетиці Міністерства енергетики та електрифікації СРСР №672-с від 06.12.1982, який направлений на ЧАЕС 17.12.1982 для використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення у випадку аварії на АЕС вказано, що переведення персоналу в структуру ЦО є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на АС або введення періоду «Загальної готовності ЦО».

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, необхідною є одночасна наявність обставин: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до положень частини першої статті 10 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З урахуванням наведеного, формування Цивільної оброни, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих.

Так, факт настання інвалідності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та участь позивача у цій ліквідації не є спірними у цій справі.

Предметом доказування у даній справі є факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Як зазначено вище, відповідно до листа Всесоюзного виробничого об`єднання по атомній енергетиці Міністерства енергетики та електрифікації СРСР №672-с від 06.12.1982, який направлений на ЧАЕС 17.12.1982 для використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення у випадку аварії на АЕС вказано, що переведення персоналу в структуру ЦО є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на АС або введення періоду «Загальної готовності ЦО».

Отже, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, на думку суду, переведення ОСОБА_1 як працівника ЧАЕС в структуру Цивільної оборони було обов`язковим при виникненні аварії на ЧЕАС 26.04.1986.

Відтак обставину залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони суд вважає встановленою, а дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення - протиправними.

В той же час, в частині позовної вимоги позивача про зобов`язання встановити статус та видати відповідне посвідчення суд вважає, що такі вимоги є передчасними з огляду на наявність дискреційних повноважень відповідача в цьому питанні. Натомість, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2017 повторно з урахуванням висновку, викладеного у цьому рішенні суду, щодо участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення сторонами витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-248, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, - протиправними.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2018 повторно, з урахуванням висновку, викладеного у цьому рішенні, щодо участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження юридичної особи: 02232, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 87-д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 775011611).

Суддя О.М. Чудак