Справа № 154/3004/19
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Богдана Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Богдана Володимировича про скасування постанови серії ДПО18 № 322631 від 01 жовтня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови, керуючи транспортним засобом марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 01 жовтня 2019 року о 10 годині 54 хвилин у місті Володимир-Волинський по вулиці Устилузькій, 32, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів до пішохідного переходу та здійснив зупинку на перехресті, чим порушив Правила дорожнього руху (конкретної норми не зазначено), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач у своїй заяві заперечив вчинення ним будь-яких дій, що пов`язані із порушеннями Правил дорожнього руху. Ствердив, що 01 жовтня 2019 року зупинив свій автомобіль на краю тротуару неподалік свого магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що за адресою: АДРЕСА_3. Після зупинки автомобіля до нього підійшли поліцейські, які звинуватили його у порушенні Правил дорожнього руху, оскільки він зупинив свій автомобіль на відстані ближче 10 метрів до пішохідного переходу, й окрім цього на перехрестку. З такими звинуваченнями ОСОБА_1 не погодився та у поясненнях зазначив, що зупинив свій автомобіль не на дорозі ближче 10 метрів до пішохідного переходу, і не на перехресті, як вони зазначають, а на краю тротуару, не створюючи при цьому перешкод для пішоходів, для руху яких залишилась відстань більше 2 метрів, як це передбачено п.п. «в» п.15.10 Правил дорожнього руху. Поліцейські доводи позивача не взяли до уваги, натомість склали оскаржувану постанову.

Позивач просив суд визнати дії відповідача незаконними та скасувати оскаржувану постанову. До позову долучив фототаблиці та схему розташування транспортного засобу з місця події.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст.268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 16 жовтня 2019 року. Цією ж ухвалою з ініціативи суду залучено до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Волинській області. Також зобов`язано Головне управління Національної поліції у Волинській області подати до суду завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДПО18 № 322631 від 01 жовтня 2019 року.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладався на 25 жовтня 2019 року.

Позивач у призначене судове засідання не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи за матеріалами справи без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом подачі відзиву щодо позову не скористався, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подавав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області, правом участі в судовому засіданні не скористався. Про судові засідання у справі третя особа повідомлялась за допомогою поштового зв`язку та шляхом відправлення викликів та процесуальних документів із долученими позовною заявою з доказами на офіційну електронну пошту. Пояснень з приводу заявленого позову до суду не надходило, витребувані матеріали справи про адміністративне правопорушення до суду надані не були.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд розглянув її без участі сторін за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, розгляд справи здійснений без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 01 жовтня 2019 року о 10 годині 54 хвилин у місті Володимир-Волинський по вулиці Устилузькій, 32, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів до пішохідного переходу та здійснив зупинку на перехресті, чим порушив Правила дорожнього руху (конкретної норми не зазначено), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Долучені до справи позивачем ілюстративні фототаблиці, містять відомості щодо розташування на місці події дорожніх знаків, розміток та автомобіля під час оформлення поліцейськими оскаржуваної постанови.

За змістом оглянутих фототаблиць встановлено, що 01 жовтня 2019 року під час оформлення поліцейськими порушення Правил дорожнього руху, автомобіль позивача марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився на краю тротуару, при цьому поліцейськими здійснювалось вимірювання відстані від автомобіля до краю будівель та споруд, що знаходились поряд.

За наявними фотознімками на протилежній стороні дороги вбачається наявність лише одного дорожнього знаку «Пішохідний перехід» 5.35.1, що визначений розділом 33 Правил дорожнього руху.

Однак, у вказаному місці відсутні знак «Пішохідний перехід» 5.35.2 цього ж розділу, а також будь-яка із дорожніх розміток, що позначають пішохідний перехід 1.14.1-1.14.3, що визначені розділом 34 Правил.

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи, зокрема за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до п.8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпунктом «г» та «ґ» п.15.9 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі, а також на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

У відповідності до п.п. «а» - «в» п.15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка, а також на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху, пішохідний перехід - це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Цим же пунктом Правил визначається, що проїзна частина - це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Як вбачається із долучених позивачем фототаблиць, його автомобіль у момент складення поліцейськими оскаржуваної постанови знаходився не на проїзній частині, а на краю тротуару.

При цьому згідно долученої позивачем схеми відстань для руху пішоходів залишалась шириною 2 метри 20 сантиметрів, що також є допустимим. Вказане порушення Правил не було встановлено поліцейським на місці та не відображено в оскаржуваній постанові, а відтак суд прийшов до висновку, що відповідачем ці фактичні обставини справи не заперечуються.

Згідно п.8.21 Правил, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Цим же пунктом Правил визначено, що дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

У відповідності до розділу 33 Правил дорожнього руху, пішохідний перехід позначається знаками 5.35.1-5.35.2, а відповідно до вказаного вище п.1.10 Правил, за відсутності дорожньої розмітки, якою позначається пішохідний перехід, його межі визначаються відстанню між вказаними дорожніми знаками. При цьому цим же розділом Правил дорожнього руху визначено, що знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Як встановлено судом за фототаблицями позивача, на місці події, а саме поруч із магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2», що на АДРЕСА_3, наявний лише один дорожній знак «Пішохідний перехід» 5.35.1, передбачений розділом 33 Правил дорожнього руху.

У вказаному місці з невстановлених причин відсутня дорожня розмітка, якою позначається дорожній перехід, а також знак «Пішохідний перехід» 5.35.2, який повинен знаходитись ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Наявність лише одного із вказаних знаків у відповідності до Правил дорожнього руху є свідченням неналежної організації дорожнього руху, в той же час не дає можливості визначити межі пішохідного переходу, а відтак і визначити відстань від переходу до транспортного засобу.

Разом з тим, наявність лише одного із вказаних знаків та відсутність дорожньої розмітки не може бути категоричним твердженням того, що у вказаному місці облаштовано пішохідний перехід.

Неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Такий висновок зробила колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 127/12081/17.

Крім того у оскаржуваній постанові не відображено, однак встановлено долученою позивачем схемою та загальнодоступною інформацією, що у вказаному місці знаходиться Т-подібне перехрестя, де є розділювальна смуга.

У відповідності п.п.«ґ» та «д» п.15.9 Правил дорожнього руху, дозволяється зупинка (в тому числі і на проїзній частині дороги) проти бокового проїзду, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга, однак якщо відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

В даному випадку позивач зупинив свій автомобіль проти бокового проїзду на Т-подібному перехресті не на проїзній частині дороги, явно на відстані більше 3 метрів від розділювальної смуги руху, а в той же час залишивши відстань для руху пішоходів понад 2 м.

Відтак, судом встановлено явну помилку відповідача при складенні оскаржуваної постанови щодо кваліфікації дій позивача як порушення Правил Дорожнього руху.

Крім того судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить взагалі посилань на норми Правил дорожнього руху, які міг порушити позивач, що є порушенням його права на захист у провадженні справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12. 2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис або фотофіксацію події, тощо. Факт порушення позивачем Правил дорожнього руху може підтверджуватися у справі іншими об`єктивними доказами.

Правова позиція з даного приводу в аналогічній справі також висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Відтак, з врахуванням неналежної організації дорожнього руху у місці події, помилок, допущених відповідачем при складенні оскаржуваної постанови, а також відсутності належних та допустимих об`єктивних доказів правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відсутність доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій поліцейського, то така не підлягає задоволенню, оскільки адміністративний суд при розгляді справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ст.286 КАС України. Однак вказана норма не передбачає ухвалення судом рішення про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 122, 251, 252, 256, 268, 280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Богдана Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 322631 від 01 жовтня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, а провадження у справі закрити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України, копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На рішення суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

2.відповідач: інспектор сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавський Богдан Володимирович, службова адреса: 44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, 6;

3.третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: 43000, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 11.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер