Справа № 520/1318/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 р.Справа № 520/1318/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.05.19 року по справі № 520/1318/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 11.09.2018 року №0-2020;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області провести перерахунок суми податку за 2017 рік на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних позивачем зазначено, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення 11.09.2018 року №0-2020 р., за яким у відповідності з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 4118,40 грн. за 2017 рік є протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Так, представник позивача вказав, що в порушення затверджених рішенням Нововодолазької селищної ради ставок податку на майно на території Нововодолазької селищної ради, відповідач на всю площу належних позивачеві нежитлових приміщень в розрахунку податку застосував ставку 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування для категорії «жилий будинок», що суперечить чинному Податковому Кодексу України. З огляду на зазначене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 11.09.2018 року №0-2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 248,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органам державної реєстрації прав на нерухоме майно та або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п. 266.3.2 ст. 266 ПКУ).

Позивач зверталася до ГУ ДФС із заявою про проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але позивачем до контролюючого органу не було надано жодних документів щодо характеристик об`єкта оподаткування, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , аналіз яких дав би змогу контролюючому органу розрахувати податкове зобов`язання з урахуванням площ господарських (присадибних) будівель - допоміжних (нежитлових) приміщень.

У зв`язку з чим, при розрахунку податкового зобов`язання ГУ ДФС керувалося даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якими, площа належного позивачу нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки складає 248,7 м.кв.

Щодо визначення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач зазначає, що Нововодолазькою селищною радою на 2017 рік на VII сесії скликання № 816 від 25.01.2017, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб із розрахунку за 1 кв.м. бази оподаткування встановлено ставку податку в розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для категорії «житловий будинок».

У 2017 році мінімальна заробітна плата становила 3200 грн., а отже, ставка податку становить (3200 *на 1%) 32 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування.

Також відповідач наголошує, що застосування рішення Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 №816 щодо ставок з Податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, яке втратило чинність на підставі рішення III сесії VIII скликання Нововодолазької селищної ради від 12.07.2017 №16, як підставу для скасування податкового повідомлення-рішення є формальним підходом до розгляду справи.

Позивачем надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому серед іншого зазначено, що 30 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою щодо проведення перерахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельного податку, так як оподаткуванню підлягає тільки 23 кв.м.

ОСОБА_1 щороку звертається до контролюючого органу з питанням проведення перерахунку, так 20.07.2017 року після звернення їй було проведено перерахунок податку саме відповідачем за 2016 рік, за 2017 рік відповідач не відреагував на звернення ОСОБА_1 та відмовив проводити перерахунок у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду. При цьому ОСОБА_1 30 травня 2019 року на адресу позивача надійшло чергове податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року знову без врахування площі нежитлових приміщень, які не входять до оподаткування.

Не дочекавшись проведення перерахунку суми податку відповідачем ОСОБА_1 , як сплатила податок в сумі 736,00 гривень.

Позивач у відзиві зазначає, що загальна площа будинку складає 248,70 кв.м., з них: 89,3 кв.м. - житлова площа; 32,0 кв.м - підземний гараж приміщення І; 39,1 кв.м - гараж приміщення II; 13,3 кв.м - котельня приміщення III; 21,3 кв.м - літня кухня приміщення IV; 5,3 кв.м веранда;, 2,4 кв.м коридор;, 1,8 кв.м санітарний вузол; 163,3 кв.м передпокій; 18,0 кв.м кухня; 5,5 кв.м коридор; 7,7 кв.м ванна.

Відповідно до інформації Нововодолазької селищної ради на запит суду ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік має обраховуватись за рішенням XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» з урахуванням змін, які були внесені рішенням XIX сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 08.02.2017 року № 863.

Таким чином, на думку позивача, розрахунок суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки мав бути розрахований податковим органом наступним чином: 13,5 кв. м (248,7 кв.м. належної позивачу загальної площі-120 кв.м. пільгової площі-115,2 кв. м. загальна площа нежитлового майна, яке оподатковується за ставкою 0%) *32 грн. 00 код. (1% від мінімальної заробітної плати у 2017 році, яка становила 3200,00 грн.)=432,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 11.09.2018 року ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення №0-2020, яким у відповідності з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 4118,40 грн. за 2017 рік.

03.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДФС у Харківській області із заявою, в якій просила провести перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з тим, що при його нарахуванні враховувалась загальна площа житлового будинку з надвірними будівлями: гараж - 32 кв.м., підвал - 73,7 кв.м. Також, заявник звернулась увагу контролюючого органу, що відповідно до рішення Нововодолазької селищної ради ставка податку на допоміжні нежитлові приміщення становить 0 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати.

Листом від 12.12.2018 року № 12152/н/20-40-52-06 ГУДФС у Харківській області надано відповідь заявнику, в якій зазначено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомо, що у власності ОСОБА_1 перебуває: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 м2.

Згідно ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки встановлених Нововодолазькою селищною радою на 2017 рік на VIII сесії VII скликання №816 від 25 січня 2017 року, для об`єктів житлової та/або житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб із розрахунку за 1 кв.м. бази оподаткування в розмірі: 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для категорії "житловий будинок".

Також визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості-на 120 кв.м.

Виходячи з вищенаведеного, розрахунок суми податку за 2017 рік є наступним: загальна площа об`єкта житлової нерухомості (площа будинку), що перебуває у власності: 248,7 м (загальна площа) - пільга - 120 кв.м = 128,7кв м. (площа перевищення)*32,00 грн. (1 % від мінімальної заробітної плати за 2017 рік (3200,00 грн.) =41 18,4 грн.

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов висновку про правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення № 0-2020 від 11.09.2018 року, а тому перерахунку здійсненню не було.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № 0-2020 від 11.09.2018 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що є підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що винесене відповідачем податкове повідомлення рішення № 0-2020 від 11.09.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п. 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до п.п.266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з частиною 2 підпункту 266.7.1 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з обєкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, пунктом 8.1 статті 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Пунктом 10.1 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпункт 12.3.4. пункту 12.2 статті 12 ПК України імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності.

Так, згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З матеріалі всправи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 248,7 кв.м. житловою площею 89,3 кв.м. з надвірними будівлями, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.08.2006 року № 063032 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради від 27.07.2006 року №262 за адресою: АДРЕСА_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12147285 від 13.10.2006 року (а.с. 20-21).

Так, з даних технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок (реєстраційний номер 42-2017 від 27.03.2012 року) за адресою: АДРЕСА_1 та експлікації приміщень до плану вказаного будинку, судом першої інстанції встановлено, що загальна площа будинку складає 248,70 кв.м., з них: 89,3 кв.м. - житлова площа; 32,0 кв.м - підземний гараж приміщення І; 39,1 кв.м - гараж приміщення II; 13,3 кв.м - котельня приміщення III; 21,3 кв.м - літня кухня приміщення IV; 5,3 кв.м - веранда;, 2,4 кв.м - коридор;, 1,8 кв.м - санітарний вузол; 163,3 кв.м - передпокій; 18,0 кв.м - кухня; 5,5 кв.м - коридор; 7,7 кв.м - ванна.

Колегія суддів зазначає, що рішенням XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» (яке набирає чинності з 01.01.2017 року) встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Нововодолазької селищної ради для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб з розрахунку за 1 кв. м. бази оподаткування у розмірі: - а) житловий будинок - 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

в) господарські будівлі, нежитлові будівлі - літні кухні, сараї, хліви, майстерні, вбиральні, погреби, навісти, котельні - 0% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

г) гаражі (наземні та підземні) - 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Рішенням ХІХ сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 08.02.2017 року № 863 внесено зміни до рішення XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради», а саме абз. «г» п. 1.4. слова та цифри « 1» замінено на слова та цифри « 0%».

Рішенням ІІІ сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 12.07.2017 року № 163, яке набрало чинності з 01.01.2018 року, скасовано рішенням XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» та рішення ХІХ сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 08.02.2017 року № 863.

Отже, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік має обраховуватись за рішенням XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» з урахуванням змін, які були внесені рішенням ХІХ сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 08.02.2017 року № 863.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Рішення ІІІ сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 12.07.2017 року № 163, яким скасовано вищезазначені рішення, набрало чинності лише 01.01.2018 року, а спірне податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області 0-2020 від 11.09.2018 року прийнято за період 2017 рік.

Таким чином, враховуючи вищезазначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб на нежитлові об`єкти нерухомості на території Нововодолазької селищної ради Харківської області, колегія суддів вважає, що належні позивачу в 2017 році житлові будівлі площею 128,7 кв.м. (248.7 кв.м. належної площі-120 кв.м. пільгової площі) підлягають оподаткуванню за ставкою 1%, а нежитлові будівлі загальною площею 115,2 кв.м. (котельня площею 13. кв. м, літня кухня площею 21.3 кв.м., санітарний вузол площею 1,8 кв.м., ванна площею 7, 7 кв.м., гараж площею 32,01 кв.м., підвал (гараж) площею 39,1 кв.м.) підлягає оподаткуванню за ставкою 0%.

Отже, розрахунок суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки мав бути розрахований податковим органом наступним чином: 13,5 кв. м (248,7 кв.м. належної позивачу загальної площі-120 кв.м. пільгової площі-115,2 кв. м. загальна площа нежитлового майна, яке оподатковується за ставкою 0%) *32 грн. 00 коп. (1% від мінімальної заробітної плати у 2017 році, яка становила 3200,00 грн.)=432,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в порушення затверджених відповідно до рішень Нововодолазької селищної ради Харківської області ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб на території Нововодолазької селищної ради Харківської області на 2017 рік, відповідачем на площу 128,7 км.в. (248,7 кв.м.-120 кв.м. пільгова площа) було застосовано ставку 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, тобто без врахування тих нежитлових приміщень, які підлягають оподаткуванню за ставкою 0% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем невірно було застосовано ставку податку в розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, на всю площу нерухомого майна, що належало позивачу в 2017 році із застосуванням пункту п.п. а. п. 1.4.1 рішення XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 червня 2018 року №К/9901/3401/17 (адміністративна справа №826/13291/16).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів.

Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

- Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача лише на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під час проведення позивачу розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відповідно до пункту 286.5 статті 286.5 Податкового кодексу України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення пункту 286.1статті 286 Податкового кодекс України відповідач повинен був використовувати дані державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0-2020 від 11.09.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 520/ 1318/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 520/1318/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року