Справа № 807/531/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8679/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, прийняте суддею Дору Ю.Ю. у м.Ужгороді, повний текст складений 24.06.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко Віктора Йосиповича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про визнання незаконним та скасування наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Голови Ужгородського міськрайонного суду №141/02-06 від 10 травня 2018 року, яким позивача відраховано зі штату Ужгородського міськрайонного суду; поновлення позивача на посаді судді Ужгородського міськрайонного суду та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у задоволенні позову відмолено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.10.2017 року, залишеним без змін рішенням Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року, встановлено, що дії позивача мають ознаки істотного дисциплінарного проступку та притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади судді. В подальшому на підставі вказаних рішень 10.05.2018 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення про звільнення його з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України. Відтак, наказ Голови Ужгородського міськрайонного суду від 10.05.2018 року «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_1 » відповідає вимогам законодавства, зокрема, п.4 ч.1 ст.24 Закону України (ЗУ) «Про судоустрій та статус суддів».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині відмовлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачем проаналізовано ст.6, ст.126, ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» , п.3 ч.1 ст. 106, п.1 ч.9 ст.109, п.4, ч.1 ст.24 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». Зроблено висновок, що прийняттю наказу про звільнення судді з посади Головою суду, передує відповідний акт Вищої ради правосуддя рішення про звільнення з посади судді.

Разом з тим, оспорений наказ, як і рішення Вищої ради правосуддя прийнято одним днем 10 травня 2018 року, хоча відповідач не є настільки наближеним до Вищої ради правосуддя, щоб отримати рішення останньої в цей же день.

Крім того, з аналізу прийнятого Вищою радою правосуддя рішення, вбачається, що в ньому, окрім посилання на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.10.2017 року, відповідно до якого до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення його з займаної посади, не наведено жодних мотивів, на підставі яких відповідач прийняв рішення про звільнення.

Позивачем наведено обґрунтування незаконності та необґрунтованості рішення Вищої ради правосуддя від 10 травня 2018 року, позаяк, за подібне порушення до суддів не застосовувався крайній захід стягнення звільнення.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.01.2017 року винесено постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №308/13202/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців (а.с.59). Вказане рішення залишено без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 27.06.2017 року та набрало законної сили.

02.10.2017 року Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя розглянуто дисциплінарну справу стосовно судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Ротмістренка М.В., відкриту за скаргою прокурора Закарпатської області Гаврилюка Володимира Олеговича та за результатами розгляду винесено рішення №3075/2дп/15-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення його з посади судді. Вказаним рішенням встановлено, що дії позивача, які раніше утворювали склад порушення присяги, згідно із чинним законодавством мають ознаки істотного дисциплінарного проступку (а.а.с.37-44).

У подальшому, 27.03.2018 року рішенням Вищої ради правосуддя №906/0/15-18 залишено без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.10. 2017 року №3075/2дп/15-17 «Про притягнення судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (а.а.с.31-36).

Позивачем подано до Великої Палати Верховного Суду скаргу на рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №906/0/15-18. У зв`язку з чим позивачем було подано клопотання про перенесення розгляду питання про звільнення з посади судді до вирішення питання Великою Палатою Верховного Суду щодо законності вищевказаного рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року.

Однак вказані клопотання позивача були залишені без задоволення та 10.05.2018 року Вищою радою правосуддя винесено рішення №1362/0/15-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

10.05.2018 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято наказ №141/02-06 про відрахування зі штату суду ОСОБА_1 . Згідно констатуючої частини вказаного наказу вбачається, що ОСОБА_1 відраховано зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відповідно до статті 112 та 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі рішення Вищої ради правосуддя №1362/0/15-18 від 10.05.2018 року, у зв`язку з вчиненням істотного дисциплінарного проступку.

Судом також встановлено, що рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.12.2018 року, яке залишено в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 9901/617/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 10.05.2018 року №1362/0/15-18 - відмовлено.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суддя це посадова особа, що має статус, визначений чинним законодавством. Призначення чи обрання на посаду, звільнення та організація суддівської кар`єри (професійної діяльності) здійснюється в порядку спеціальних процедур, визначених спеціальним законодавством.

Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

Відповідно до пункту 1 частини 9 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, такий факт, що суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Частинами 3, 4 статті 126 Конституції України визначено, що без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно пункту 3 частини 6 вказаної статті Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ. Також визначено, що припинення повноважень судді є підставою для видачі головою суду наказу про припинення трудових відносин з таким суддею. З цього випливає, що рішення Вищої ради правосуддя є підставою для видачі наказу головою суду, який не може його аналізувати, а виконує.

Враховуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що ст. 24 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до повноважень голови місцевого суду не відноситься надання правової оцінки щодо протиправності або правомірності акту про звільнення судді з посади при прийнятті наказу згідно п.4 ч.1 даної статті.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з рішенням Вищої ради правосуддя від 10.05.2018 року, а відтак і з виданим на його підставі наказом Голови суду про звільнення його із займаної посади.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного спору не є правомірність підстав звільнення позивача із посади судді. Таке питання відноситься до повноважень спеціально утвореного органу Вищої ради правосуддя та перебуває поза компетенцією голови суду.

Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.10.2019 року у справі №820/53/18.

Крім того, суд бере до уваги те, що рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.12.2018 року, яке залишено в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 9901/617/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 10.05.2018 року №1362/0/15-18 - відмовлено.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що всі дії відповідача, пов`язані з предметом даного позову, відповідають критеріям правомірності, оскільки вчинені у відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 10 травня 2018 року та таке рішення є чинним і не скасовано судом.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 807/531/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 30.10.2019 року.