Справа № 824/693/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/693/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.;

за участю:

секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

позивача не з`явився;

представника відповідача Сакалюк Т.В.;

представника третьої особи не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Електронмаш" (вул. Головна, 265а, м. Чернівці, Чернівецька область, 59018) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №07 від 14.03.2018 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити дії по призначенню пенсії ОСОБА_1 відповідно зі статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, так як він працював до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством і має на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №07 від 14.03.2018 року йому призначено пенсію згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, позивач не погоджується з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оскільки, на його думку, пільгова пенсія повинна призначатись згідно ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за №1788 від 05.11.1991 року.

Так, позивач зазначає, що Довідкою ПАТ "Електронмаш" від 08.12.2017 року про характер виконуваної роботи на посадах, які дають право на пенсію на пільгових умовах за списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, підтверджено роботу позивача в шкідливих умовах праці, що дають право на пенсію на пільгових умовах за списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, розділ 15 "Металлообработка", підрозділ 10 "Прочие профессии металлообработки" та згідно ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, в період з 12.11.1981 року по 31.12.1991 року, а також був зайнятий повний робочий день, інших робіт не виконував. В довідці також вказувалось, що атестація робочих місць після 01.01.1992 року не проводилась.

Позивач зазначає, що на дату призначення пенсії йому виповнилось 56 років. Отже пенсію на пільгових умовах призначено достроково - на 4 роки раніше. Стаж необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах повинен становити 10 років.

На день введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" (05.11.1991 р.), позивач мав стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці на ПАТ "Електронмаш" 10 років та 1 місяць (з 12.11.1981р. по 31.12.1991 р.).

На думку позивача, з вищевикладеного випливає, що призначення пенсії на пільгових умовах повинно здійснюватись на підставі статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та стаття 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не може застосовуватись при призначенні йому пенсії, оскільки для цього повинні виконуватись дві умови: зайнятість повний робочий день і атестація робочих місць.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що пенсію позивачу призначено відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (з наступними змінами та доповненнями).

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з ст. 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

На думку відповідача, після набрання чинності Законом №2148 пенсії за віком на пільгових умовах за Списками №1 та №2 призначаються виключно згідно з ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

Також відповідач вважає, що згідно з ст. 114 Закону №1058 атестація робочого місця не є визначальною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058 зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відповідач вважає, що норма щодо атестації робочих місць для врахування стажу роботи, зокрема за Списком № 2, набутого до 21.08.1992 року для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 не застосовується.

Враховуючи зазначене вище, відповідач вважає, що пенсію за віком на пільгових умовах громадянину ОСОБА_1 призначено відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 згідно з чинним законодавством України.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 29.07.2019 року, за клопотанням відповідача, розгляд справи призначено до судового розгляду на 12.09.2019 року.

Судове засідання призначене на 12.09.2019 року відкладено на 10.10.2019 року за клопотанням третьої особи про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання.

В судове засідання призначене на 10.10.2019 року позивач повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань або заяв не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник третьої особи в судове засідання призначене на 10.10.2019 року повторно не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання. Проте, у зв`язку з тим, що третьою особою не наведено жодних поважних причин неможливості прибуття одного із своїх представників в судове засідання, враховуючи необхідність дотримання строків розгляду адміністративної справи, суд вважає вказане клопотання необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 05.12.1997 року Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 8-10).

Відповідно до Протоколу (Рішення) про призначення пенсії №07 від 14.03.2018 року, позивачу з 14.03.2018 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На момент призначення пенсії позивачу виповнилось 56 років 10 місяців. Страховий стаж становить 26 років 6 місяців 14 днів, в тому числі страховий стаж за Списком №2 становить 10 років 1 місяць 21 день (а.с. 11).

Відповідно до Довідки "Про характер виконуваної роботи на посадах, які дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року", позивач дійсно працював на Чернівецькому заводі засобів обчислювальної техніки в складі Чернівецького виробничого об`єднання "Електронмаш" з 01.07.1981 року по 30.04.1993 року в слідуючих його структурних підрозділах:

- з 01.07.1981 року по 11.11.1981 року - "учеником литейщика изделий из пластмасс " цеху №4;

- з 12.11.1981 року по 19.07.1982 року - "литейщик пластмасс" цеху №4;

- з 20.07.1982 року по 30.04.1993 року - "литейщик пластмасс" цеху №10;

На даних роботах в періоди з 12.11.1981 року по 31.12.1991 року ОСОБА_1 працював в шкідливих умовах праці, що дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, розділ 15 "Металлообработка", підрозділ 10 "Прочие профессии металлообработки" та згідно ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, був зайнятий повний робочий день, інших робіт не виконував.

Характер роботи: лиття виробів для товарів народного споживання і Основного виробництва із фенопласту.

Атестація робочих місць після 01.01.1992 року не проводилась (а.с. 13).

Крім того, судом було досліджено пенсійну справу позивача №190407, якою підтверджено характер виконуваної роботи на посадах, які дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року".

Спірним питанням у даній справі є правомірність призначення відповідачем позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, а не на підставі статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788.

Позивач, вважаючи протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №07 від 14.03.2018 року, яким призначено йому пільгову пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, а не на підставі статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788, звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів та робить висновки по суті спору.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон 1788), який набрав чинності 01.01.1992 року визначено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема для осіб, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбаченими Списками № 1 та № 2.

Статтею 100 цього Закону визначено порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону (тобто до 01.01.1992 року).

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Згідно з статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 15 Прикінцевих положень Закону "1058 (у редакції станом на 01.01.2004 року визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Законом України від 17.11.2005 року №3108-ІV "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (який набрав чинності 13.12.2005 року) доповнено п. 15 Прикінцевих положень Закону 1058 абзацами другим і третім такого змісту: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років". У зв`язку зі змінами та доповненнями Прикінцевих положень Закону №1058, ці норми були викладені у п. 16 Прикінцевих положень Закону 1058.

11.10.2017 року набув чинності Закон України від 03.10.2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (далі - Закон 2148), яким Закон №1058 доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", зокрема в частині уточнення порядку відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Так, згідно частини 1 статті 114 Закону №1058 визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Законом №2148 внесено зміни до п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058 та викладено такого змісту: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Аналізуючи наведе вище, слід дійти висновку, що норми в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 не підлягають застосуванню після набрання чинності Законом №2148.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058 (в редакції з 01.01.2018 року, після внесення змін Законом №2148) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Разом з тим суд зазначає, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди таким особам пенсії призначаються за нормами цього Закону. Відтак, після набрання чинності Законом № 2148 пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 та № 2 призначаються виключно згідно з ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування позовних вимог окрім іншого зазначав, що відсутність атестації робочих місць після 01.01.1992 року є підставою для призначення пільгових пенсій по ст. 100 Закону №1788. Суд не погоджується з вказаними твердженнями позивача та зазначає, що згідно з ст. 114 Закону №1058 атестація робочого місця не є визначальною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Слід зауважити й те, що Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (Постанова набула чинності 21.08.1992 року) відтак, пільговий стаж набутий до 21.08.1992 року враховується без проведення атестації робочого місця.

Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058 зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після з 21.08.1992 року.

Окрім іншого суд зазначає, що відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058 (у редакції, чинній з 01.01.2018 року) покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які, зокрема, були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Як зазначено вище позивачу призначено пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 14.03.2018 року.

Пунктом 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1 передбачено, що відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року №2148 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, вказані обставини підтвердженні рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду у адміністративній справі №824/80/19-а від 11.04.2019 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Електронмаш" до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання здійснити дії по призначенню пенсій працівникам ПАТ "Електронмаш", які працювали до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством і мали на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно зі статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем доведено належними та достатніми доказами правомірність рішення №07 від 14.03.2018 року про призначення пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання здійснити дії по призначенню позивачу пенсії відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимогах відмовлено повністю, в силу приписів статті 139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, про зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Електронмаш" (, вул. Головна, 265а, м. Чернівці, Чернівецька область, 59018).

Суддя В.О. Григораш

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.