Справа № 826/17914/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Окружного адміністративного суду з позовом до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправними дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо відмови в передачі арештованого іпотечного майна стягувачу (іпотекодержателю), а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов`язати Деснянський районний відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, за фактом такої передачі скласти акт про реалізацію арештованого іпотечного майна, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовано тим, що 28 січня 2013 року відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 2-88/12 відкрито виконавче провадження № 36206266 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 2 236 613,89 гривень, в рамках якого проведено опис заставленого майна. В ході виконавчого провадження проведено оцінку об`єкта та виставлено для продажу на електронних торгах СЕТАМ. Однак, незважаючи на те, що вказане майно не було реалізовано на третіх електронних торгах, позивачем не було отримано повідомлення державного виконавця щодо вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з долучених до справи матеріалів вбачається, що боржником проведено перепланування нежитлових приміщень, у зв`язку з чим неможливо встановити, хто саме наразі є Іпотекодержателем нерухомого майна.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що наразі немає підстав вважати, що перепланування нежилого приміщення, яке є предметом іпотеки, якимось чином вплинуло на відсутність пропозиції органів ДВС щодо залишення за Банком нереалізованого майна.

Відзив на апеляційну скаргу позивача від відповідача до суду не надходив.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Д 07-02-147/2 МК, згідно з умовами якого останній було надано кредит в розмірі 180 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 15 % на рік, строком користування до 15 листопада 2012 року. Кредит надавався на споживчі потреби.

З метою забезпечення повернення кредиту за кредитним договором було укладено договір поруки від 15 листопада 2007 року з поручителем ОСОБА_1 , який несе солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору згідно договору поруки.

Крім того, 15 листопада 2007 року до кредитного договору був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого, банку було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (гр. Прим. № 9) (в літ. А) загальною площею 87,20 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить останньому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності серії САВ НОМЕР_1 від 03 жовтня 2007 року (а.с. 144-149).

У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року у справі № 2-88/12 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № Д 07-02-147/2 МК від 15 листопада 2007 року у розмірі 280 816,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 січня 2011 року складає 2 234 793,89 гривень та судового збору у розмірі 1 700,00 гривень, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень.

В задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2012 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року залишено без змін.

На виконання ухваленого рішення 18 січня 2013 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-88/12 (а.с. 137).

28 січня 2013 року відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві на підставі виконавчого листа № 2-88/12 Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 36206266 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 2 236 613,89 гривень (а.с. 132).

12 липня 2013 року в рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем проведено опис заставного іпотечного майна, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності іпотекодавцю та поручителю ОСОБА_1 (а.с. 133-136).

Під час виконавчого провадження було проведено оцінку об`єкта нерухомого майна та виставлено для продажу на електронних торгах СЕТАМ.

Разом з тим, вказане майно не було реалізовано ні під час перших, ні під час других, ні під час третіх торгів.

Незважаючи на нереалізацію майна на третіх електронних торгах, всупереч вимогам чинного законодавства, ПАТ КБ «ПриватБанк», як стягувача та іпотекодержателя, не було повідомлено про нереалізацію іпотечного майна та про вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обґрунтованими, враховуючи наступне.

За визначеннями, наведеними в статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1, 2 ч.1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону N 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч.1,2 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.3,5 статті 26 Закону у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За нормами ч.1, ч.5-9 статті 61 Закону реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Разом з тим, відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Статтею 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а у разі проведення електронних торгів - також на веб-сайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Організатор прилюдних торгів забезпечує будь-якій зацікавленій особі доступ до інформації про умови проведення прилюдних торгів та про предмет іпотеки, що підлягає продажу.

Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

За нормами ч.1-4 статті 45 Закону про іпотеку прилюдні торги проводяться прозоро. Організатор прилюдних торгів забезпечує кожного учасника прилюдних торгів правилами проведення прилюдних торгів до їх початку.

Будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. Якщо покупцем є іпотекодержатель, він зобов`язаний сплатити лише різницю між запропонованою ним ціною і розміром невиконаного основного зобов`язання.

Прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника. У разі участі у прилюдних торгах одного покупця майно може бути придбане ним за початковою ціною.

Якщо жоден учасник не зареєструвався або у разі якщо предмет іпотеки не був проданий, прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Як зазначалося вище, на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває зведене виконавче провадження № 48520116, Боржником по якому є ОСОБА_1 .

Так, 18 січня 2013 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-88/12 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2012 року залишено без змін, у справі № 2-88/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № Д 07-02-147/2 МК від 15 листопада 2007 року у розмірі 280 816,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 січня 2011 року складає 2 234 793,89 гривень та судового збору у розмірі 1 700,00 гривень, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень (а.с. 137), що слугувало підставою для винесення 28 січня 2013 року відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 36206266 (а.с. 132).

Таким чином, під час відкриття виконавчого провадження відповідачем визначено по даному провадженню стягувачем (іпотекодержателем) ПАТ КБ «ПриватБанк».

12 липня 2013 року в рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем проведено опис заставного іпотечного майна, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності іпотекодавцю та поручителю ОСОБА_1 (а.с. - 133-136).

Під час виконавчого провадження було проведено оцінку об`єкта нерухомого майна та виставлено для продажу на електронних торгах СЕТАМ.

Разом з тим, вказане майно не було реалізовано ні під час перших, ні під час других, ні під час третіх торгів.

Тому, на підставі наведених вище норм законодавства, у разі нереалізації майна на третіх торгах виконавець має повідомити про це стягувача і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Однак, до цього часу ПАТ КБ «ПриватБанк», як стягувача та іпотекодержателя не повідомлено про нереалізацію відповідного іпотечного майна а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності іпотекодавцю та поручителю ОСОБА_1 . Також позивачем не отримано повідомлення виконавця щодо вирішення питання про залишення нереалізованого майна за іпотеко держателем.

Натомість, листом від 26 жовтня 2018 року виконавцем повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що державний виконавець не буде пропонувати стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, у зв`язку із проведенням боржником перепланування нежитлових приміщень, про що свідчить план Київського міського бюро технічної інвентаризації, та оскільки не зрозуміло хто саме є Іпотекодержателем нерухомого майна (а.с. 103).

Вказаний лист також став підставою для відмови судом в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зокрема, судом зазначено, що до матеріалів справи долучено лист Київського міського бюро технічної інвентаризації від 01 грудня 2017 року № 062/14-15008 (И-2017), до якого долучено належним чином завірені копії поверхових планів та експлікацій по приміщенню 9 з матеріалів інвентаризаційної справи за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 106-110).

З долучених копій вбачається, що боржником проведено перепланування нежитлових приміщень, про що свідчить план Київського міського бюро технічної інвентаризації.

Крім того, з наданих документів неможливо встановити хто саме є Іпотекодержателем нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням відповідача та суду першої інстанції та зазначає, що ані положення Закону про іпотеку, ані положення Закону про виконавче провадження не містять умов чи підстав, за яких виконавець має право не пропонувати стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. На думку суду, відповідна норма, зафіксована у статті 61 Закону №1404 є імперативною та не передбачає жодних альтернативних варіантів поведінки виконавця.

Також суд звертає увагу, що іпотечний договір наразі є чинним, будь-яких доказів його розірвання, визнання нечинним тощо матеріали справи не містять. Відповідно, він має виконуватися сторонами. Будь-яких підстав вважати, що іпотекодавець - ОСОБА_1 не є власноком зазначеного вище майна у суду також не має.

Відтак, з наявних матеріалів справи та прийнятих в рамках даного провадження рішень незрозумілим є, з яких документів суд першої інстанції не зміг визначити Іпотекодержателя, прямо визначеного законодавством. Тим більше, судом не встановлено, яким чином перепланування нежитлових приміщень вплинуло на предмет іпотеки, іпотекодавця та іпотекодердателя, а також на виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо реалізації майна.

Окремо слід зазначити, що ані відповідачем, ані судом першої інстанції не наведено жодних правових норм, на підставі яких дії (бездіяльність) відповідача можуть бути визнані правомірними.

З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані дії (бездіяльність) відповідача відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обставини справи було з`ясовані неповно, та як наслідок було прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування апеляційним судом та прийняття нового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо відмови в передачі арештованого іпотечного майна стягувачу (іпотекодержателю), а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, за фактом такої передачі скласти акт про реалізацію арештованого іпотечного майна, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 9) (в літері А), загальною площею 87,2 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку