Справа № 620/1373/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1373/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,
за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання звільнити з військової служби, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача з не виконання підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 в чинній редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в особі її командування звільнити позивача з військової служби негайно згідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 в чинній редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та виключити зі списків особового складу військової частини після вирішення його житлового питання та здійснення повного розрахунку, про що зазначено позивачем в рапорті про звільнення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В судове засідання з`явилися представники сторін. Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарг, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05.07.2016 було укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2018 № 51 позивача, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.03.2018 № 14-рс з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», було виключено з 03.03.2018 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі № 825/1462/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги було задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2018 № 51, яким звільнено з військової служби ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 04.03.2018, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 11-13).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2019 № 9-рс позивача на підставі вищевказаного рішення суду поновлено на військовій службі та призначено оператором радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2019 № 27 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
08.04.2019 позивачем було подано на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт (вх. № 939), згідно змісту якого, зокрема, просить звільнити його з військової служби згідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі свідоцтва ЦВЛК про хворобу від 07.02.2018 № 131-х.
Також позивачем було подано 08.04.2019 рапорт (вх. № 940) командиру Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить звільнити його з військової служби згідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі свідоцтва ЦВЛК про хворобу від 07.02.2018 № 131-х та виключити з списків особового складу військової частини після зарахування на квартирний облік та здійснення повного розрахунку (а.с. 40).
Листами від 22.04.2019 № 474, 476 відповідачем на вказані рапорти було повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби за підпунктам «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з втратою чинності свідоцтва про хворобу № 131-х від 07.02.2018. Також повідомлено, що для вирішення питання про зарахування на квартирний облік необхідно звернутися з рапортом на ім`я безпосереднього командира.
Зазначені листи були надіслані позивачу поштовим зв`язком, однак були повернуті поштовою службою за закінченням встановленого строку зберігання.
На думку позивача, звернення до відповідача з рапортом про звільнення, на який не надано відповіді, є протиправним, що й стало підставою для звернення позивача до суду за захистом, на його думку, порушених прав при звільненні з військової служби за станом здоров`я.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до рапорту позивача про звільнення з військової служби за станом здоров`я було долучено свідоцтво про хворобу, яке втратило свою чинність, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
В свою чергу апелянт вказує, що оскільки він був звільнений незаконно 03.03.2019 року і законно поновлений судом на військовій службі з 04.03.2018 року, то позивач набув такого права на негайне звільнення згідно того законодавства та за тих обставин, які були чинні на час незаконного звільнення.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Згідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Пунктом 240 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.
Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Згідно пункту 35 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Таким чином, враховуючи, що станом на сьогоднішній день в Україні діє особливий період, дострокове розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень Закону № 2232-XII.
Статтею 26 Закону № 2232-XII визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 822/520/16.
Пунктом 240 Положення визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.
Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, які визнані обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Згідно пункту 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення № 402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 22.12. Положення № 402 визначено, що постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.
В матеріалах справи міститься свідоцтво про хворобу № 131-х від 07.02.2018 госпітальна військово-лікарська комісія хірургічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» 01.02.2018 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 14-15).
Враховуючи що свідоцтво про хворобу № 131-х від 07.02.2018 дійсне 12 місяців, отже втратило чинність з 01.02.2019, у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання звільнити з військової служби залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2019