Справа № 120/1864/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1864/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

29 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника апелянта, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року (рішення ухвалено у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що 29.03.2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною їх цільового призначення, що перебувають у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:003:0041). Позивач вважає дану відмову протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною їх цільового призначення, що перебувають у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 вважає протиправним.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №678760 від 29.05.2006 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0041, площею 0,6990 га є власністю ОСОБА_5 .

Позивач та інші особи, звернулися із заявою до Директора ТОВ "ЮЗС "Альянс" про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,7960 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , цільове призначення яких змінюється із ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту селище Березина, Вінницького району Вінницької області.

На замовлення позивача та інших осіб, проектною організацією, розроблено загальний проект землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок. Також проект був погоджений експертом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), про що 29.03.2018 року надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 3362/82-18.

Отримавши висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 /82-18, позивач звернулась до органу уповноваженого приймати рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки з клопотанням про затвердження відповідного проекту.

Проте, 25.05.2018 року Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області прийнято рішення "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ".

Не погоджуючись з рішенням 15 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.05.2108 року в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивач звернулася до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року у справі №802/1940/18-а адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення 15 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.05.2018 року та зобов`язано розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради, в межах населеного пункту с. Березина, Вінницького району Вінницької області в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:003:0041, площею 0,6990 га). Рішення набрало законної сили 15.01.2019 року.

На виконання рішення суду та враховуючи його висновки, 29.03.2019 року Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області повторно розглянуто клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради, в межах населеного пункту с. Березина, Вінницького району Вінницької області в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 . Проте, Якушинецькою сільською радою було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким у позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу України, до земель України належать усі землі в межах її території, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (частина 1 статті 22 Земельного кодексу України).

Наведене свідчить, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед пов`язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

Приписами частини першої статті 23 Земельного кодексу України визначено принцип пріоритетності використання земель, придатних для сільського господарства, згідно з яким такі землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання.

Стаття 22 Земельного кодексу України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу суб`єктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва.

Правовий режим наведених видів землевикористання встановлюється Земельного кодексу України та спеціальними законами.

Відповідно до ст.35 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані для садівництва, можна використовувати для закладення багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення потрібних будівель, господарських споруд тощо. Займатись садівництвом громадяни можуть як індивідуально, так і колективно (створюючи садівничі товариства). Земельні ділянки вони мають право набути безоплатно у приватну власність або на умовах оренди із земель державної чи комунальної власності. Порядок використання земельних ділянок, наданих у власність для ведення садівництва, спрямований передусім на задоволення потреб громадян у земельних ділянках для зазначених цілей, а також для створення умов для відпочинку їх та членів їх сімей і регламентується ЗК України та статутами садівничих товариств.

Натомість порядок використання земельних ділянок, наданих у власність для товарного сільськогосподарського виробництва, спрямований на ведення такого виробництва на ринкових товарних засадах, коли продукти виробляються не для власного споживання виробника, а для продажу, тобто споживання іншими членами суспільства.

Громадяни також можуть використовувати землі сільськогосподарського призначення для організації та ведення особистого селянського господарства - господарської діяльності, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки та споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі у сфері сільського зеленого туризму. Правові та організаційні засади ведення особистого селянського господарства визначаються Законом України від 15 травня 2003 року № 742-ІV "Про особисте селянське господарство".

Порядок використання земельних ділянок для городництва регламентується статтею 36 ЗК України, згідно з якою вони можуть надаватися громадянам або їх об`єднанням лише на умовах оренди. При цьому, на таких землях не допускається спорудження капітальних будівель і споруд.

Громадяни також можуть орендувати земельні ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби (стаття 34 Земельного кодексу України).

Різний правовий режим земель сільськогосподарського призначення за видами використання підтверджується положеннями статті 121 Земельного кодексу України, якою встановлено норми безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянам. Розмір земельної ділянки для ведення садівництва, яку можна приватизувати безоплатно, становить не більше 0,12 га, у той час як розмір земельної ділянки для ведення фермерського господарства згідно з нормами безоплатної передачі земельних ділянок громадянам України визначається розміром земельної частки (паю), встановленим для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, становить не більше 2,0 га. Наведена норма передбачає можливість збільшення цього розміру у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її успадкування членами господарства. Вочевидь це зумовлено особливостями кожного виду використання земельної ділянки і спрямовано на дотримання основного з принципів земельного законодавства - раціонального використання земель.

Здійснення прав власника землі передбачає дотримання ним обов`язків, пов`язаних з володінням земельною ділянкою, першочерговим з яких згідно з пунктом «а» частини першої статті 90 Земельного кодексу України визначено обов`язок забезпечення її використання за цільовим призначенням.

Так, стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Нормами частини першої статті 81 Земельного кодексу України визначено способи набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, якими є:

- придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

- безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

- приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

- прийняття спадщини;

- виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Водночас, у частині 9 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів (частина перша та друга статті 79-1 Земельного кодексу України).

Особливий порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачений Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2019 року, який полягає в тому, що земельні ділянки виділяються із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

Отже, земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються у власність або передаються у користування, за конкретними цілями використання поділяються на види. Віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до того чи іншого виду позначається на їх правовому режимі (порядку використання), який відповідає їх цільовому призначенню (використанню).

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим гарантоване Конституцією право власності на землю має набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Саме на виконання зазначених конституційних положень та створення необхідної законодавчої бази (прийняття законів про ринок земель та державний земельний кадастр) для запровадження повноцінного ринку земель, а також з метою збереження стратегічно важливого для аграрного сектору економіки держави виду сільськогосподарських земель законодавець згідно з підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України запровадив мораторій на купівлю-продаж та інші способи відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності юридичних осіб та громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства та власникам земельних часток (паїв), крім обміну земельної ділянки на іншу відповідно до закону (стаття 14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2019 року), передачі їх у спадщину та вилучення земель для суспільних потреб.

Наведене обмеження не поширюється на право приватної власності на земельні ділянки іншого призначення (виду використання), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб. І тому наведеною вище нормою Земельного кодексу України законодавець з метою забезпечення виконання введеного мораторію заборонив також зміну цільового призначення та виду використання зазначених вище сільськогосподарських земельних ділянок.

Отже, якщо земельна ділянка сформована як об`єкт нерухомого майна, внаслідок виділення в натурі земельного паю для ведення особистого селянського господарства, то для неї встановлений мораторій на зміну цільового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка отримана ОСОБА_1 (до укладення шлюбу прізвище ОСОБА_6 ) у власність внаслідок паювання земель СВАТ "Вінницьке облплемпідприємство» на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №285 від 14.04.2003 року з цільовим призначенням "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" /а.с. 60-70/.

В подальшому на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №693 від 27.04.2006 року було змінено цільове призначення земельної ділянки з призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" на "для ведення особистого селянського господарства" /а.с.19/.

Таким чином, вказана вище земельна ділянка, яка мала цільове призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", а згодом змінила функціональне використання "для ведення особистого селянського господарства", все одно залишається земельною часткою (паєм), виділеною в натурі (на місцевості) для особистого селянського господарства. При цьому, фактично було змінено функціональне використання земельної ділянки, а не її цільове призначення.

Отже, позивач набув право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що сформована внаслідок виділення земельного паю, тому до закінчення дії чи скасування мораторію введеного пунктом 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, він позбавлений права змінювати цільове призначення цієї земельної ділянки.

Таким чином, на підставі підпункту «б» пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України відповідач правомірно відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 зі зміною її цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та знаходиться в межах селища Березина Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до ч. 1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 жовтня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Охрімчук І.Г.