Справа № 160/8252/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2019 року Справа № 160/8252/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
27.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство " Дніпровський металургійний комбінат", в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 24 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 249/03-28/24 від 27.02.2019 року про відмову у призначенні йому, ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати йому, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до стажу його роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 10.01.1994 р. по 31.12.1996 р на Птахофабриці «Орільська» та з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат»;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
23.06.2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пільгове пенсійне забезпечення є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника на роботах із шкідливими і важкими роботами, підтвердженими результатами атестації відповідного робочого місця. Врахування до пільгового стажу періодів, коли термін дії попередньої атестації було продовжено через скрутний фінансовий економічний стан, що склався на підприємстві, чинним законодавством не передбачено. 04.02.2019 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2. Згідно записів трудової книжки позивача в період з 10.01.1994 року по 31.12.1996 року він працював на посаді акумуляторника на Птахофабриці "Орільська"; з 20.01.1997 року - 23.10.2007 року на посаді акумуляторника ПАТ «Дніпровський меткомбінат ім. Ф.Е. Дзержинського». При цьому період роботи з 10.01.1994 року по 31.12.1996 року на підприємстві Птахофабрика "Орільська" не підтверджено довідкою, уточнюючою особливо шкідливі і особливо важкі умови праці. Довідка, уточнююча особливо шкідливі і особливо важкі умови праці, зайнятість на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах № 092 від 20.09.2007 ЗАТ II "Оріль - Лідер", видана підприємством, яке не являється правонаступником Птахофабрика "Орільська". Крім того довідка не відповідає формі, встановленої додатком № 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Документів про атестацію робочих місць за умовами праці на підприємстві Птахофабрика "Орільська" позивачем також не надано. Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 38 років 3 місяці 16 днів, у тому числі робота за Списком № 2 - 8 років 6 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 04.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Для підтвердження стажу роботи із шкідливими умовами праці по Списку № 2 ним були додані такі документи:
- довідка уточнююча особливо шкідливі і особливо важкі умови праці, зайнятість на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах № 023 - 970 від 07.04.2015 року, видана ПАТ " Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського" за період роботи з 20.01.1997 року по 06.02.2003 року, до якої додано копію постанови № 1269 від 25.12.2001 року про атестацію робочих місць за умовами праці без додатку № 2 - переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад і показників.
- довідка уточнююча особливо шкідливі і особливо важкі умови праці, зайнятість на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах № 023 - 971 від 07.04.2015 року, видана ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського" за період роботи з 07.02.2003 року по 23.10.2007 року, до якої не додано копію постанови № 992 від 29.12.2006 року про атестацію робочих місць, також відсутній додаток переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад і показників.
- довідка уточнююча особливий характер роботи, умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії № 092 від 20.09.2007 року видана ЗАТ з II "Оріль- Лідер" за період роботи з 10.01.1994 року по 31.12.1996 року, до якої не надано копію наказу № 25 від 06.06.1994 року про атестацію робочих місць, також відсутній додаток переліку атестації робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад і показників.
27.02.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення у формі листа від 27.02.2019 року № 249/03-28/24 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
04.02.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із запитом про надання роз`яснень щодо правових підстав відмови у призначенні йому пенсії та правові підстави не включення до пільгового трудового стажу певного періоду його роботи в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського» та ЗАТ з II «Оріль-Лідер» за Списком № 2.
Листом від 08.04.2019 року № 375/03-28/24 йому було надано відповідь, в якій зазначено, що ним надано не всі документи для призначення пенсії. Для зарахування до пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи на підприємстві Птахофабрика «Орільська» за період з 10.01.1994 року по 31.12.1996 року, позивачу було необхідно надати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за формою, встановленою додатком 5 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, а також копію наказу про затвердження результатів атестації робочого місця із шкідливими умовами праці від 06.06.1994 №25.
03.05.2019 року ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано наступні документи: постанова № 813 від 20.10.1994 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці» з додатком № 2; постанова № 1269 від 25.12.2001 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці» з додатком № 2; постанова № 992 від 29.12.2006 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці» з додатком № 2, лист головного державного експерта області з умов праці за вих. № 14/1-12 від. 26.10.1999 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці», лист головного державного експерта області з умов праці за вих. № 14/1-26 від. 27.12.2000 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці».
04.06.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь у формі листа від 04.06.2019 року № 131/03-28/24, в якій зазначено, що за даними постанови № 992 від 29.12.2006 року з додатком №2 та постанови № 1269 від 29.12.2006 року з додатком № 2 періоди роботи з 29.12.2006 року по 30.09.2007 року та з 09.10.2007 року по 23.10.2007 року позивачу вже було зараховано до стажу роботи по Списку № 2 при розрахунку стажу за заявою від 04.02.2019 року. Надані подовження терміну атестації згідно з листами Головного державного експерта Дніпропетровської області з умов праці №14/1-121 від 26.10.1999 року та №14/1-261 від 27.12.2000 року щодо продовження попередньої атестації на термін більше 5 років Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - не передбачено. Отже, листи Головного державного експерта не є підставою для зарахування до стажу по Списку №2 періоду роботи після закінчення 5 річного терміну дії наказу про атестацію робочих місць.
Таким чином, предметом спору у даній справі є зарахування періодів роботи позивача з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року на посаді акумуляторника на Птахофабриці "Орільська" та з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року на посаді акумуляторника автотранспортного цеху ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського».
При цьому факт належності посади акумуляторника до Списку № 2 виробництв, цехів, професій, посад, робота яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільговому розмірі сторонами не заперечується. Підставами для відмови відповідача у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року стала відсутність уточнюючої довідки з Птахофабрики "Орільська" та ненадання наказу про проведення атестації робочих місць. Підставою для незарахування періоду роботи позивача з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського» стала відсутність чергової атестації робочих місць у вказаний період.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до п.3 "Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 року №637, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Для підтвердження періоду роботи з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року на посаді акумуляторника на Птахофабриці "Орільська" позивачем було надано трудову книжку із відповідним записом про роботу та уточнюючу довідку № 092 від 20.09.2007 року, видану ЗАТ ІІ «Оріль-Лідер», наказ про затвердження результатів атестації в спірний період надано не було.
Суд вважає помилковим висновок відповідача про неможливість врахування уточнюючої довідки № 092 від 20.09.2007 року, виданої ЗАТ ІІ «Оріль-Лідер» у зв`язку з тим, що вказане підприємство не є правонаступником Птахофабрики «Орільська», де працював позивач, оскільки пунктом 20 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 визначено, що такі довідки можуть надаватись не лише правонаступниками реорганізованих підприємств, а й іншими підприємствами (установами, організаціями), які володіють такою інформацією.
Таким чином, суд вважає, що факт роботи позивача на посаді в період з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року на посаді акумуляторника протягом повного робочого дня на Птахофабриці «Орільська» підтверджується уточнюючою довідкою № 092 від 20.09.2007 року.
Щодо підтвердження факту проведення атестації робочого місця позивача протягом вказаного періоду суд зазначає наступне.
Уточнююча довідка № 092 від 20.09.2007 року містить інформацію про наявність наказу про затвердження атестації робочих місць № 25 від 06.06.1994 року.
Проте, вказаний наказ на даний час не зберігся, тому позивач фактично позбавлений можливості отримати його копію для надання до органів Пенсійного фонду.
Для підтвердження періоду роботи з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського», що підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2 позивачем надано уточнюючу довідку № 023-970 від 07.04.2015 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 в період з 20.01.1997 року по 06.02.2003 року працював на посаді акумуляторника ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського» протягом повного робочого дня, а також копії постанови «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 813 від 20.10.1994 року та постанови «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 1269 від 25.12.2001 року.
Однією із основних умов зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах за Списками №1 та №2, є наявність посади (професії), на яку була зарахована особа в Списках та зайнятість на цих посадах повний робочий день.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію на пільгових умовах, незалежно від місця основної роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт. професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Державну експертизу умов праці.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації) визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що оскільки обов`язок проведення атестації покладається на керівника підприємства, а умови праці позивача залишалися незмінними значний проміжок часу, непроведення чергової атестації робочого місця за умовами праці в період з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, при наявності наступної атестації робочого місця і незмінності умов праці, не можуть обмежувати гарантії працівника на зарахування пільгового стажу його роботи і отримання пенсії на пільгових умовах.
Щодо підтвердження проведення атестації робочого місця позивача в період з 10.01.1994 року по 31.12.1996 року, суд вважає, що за об`єктивної неможливості отримати копію наказу про затвердження атестації робочих місць № 25 від 06.06.1994 року не з вини позивача, припустимо факт проведення атестації встановити на підставі відомостей зазначених в довідці № 092 від 20.09.2007 року.
На переконання суду, працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення кадрової та іншої документації, втрата документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, не зарахування судом спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа N1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 періоди роботи з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року на посаді акумуляторника на Птахофабриці "Орільська" та з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року на посаді акумуляторника автотранспортного цеху ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Є. Дзержинського», а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про скасування рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 24 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 249/03-28/24 від 27.02.2019 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.
На підставі ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
На виконання вимог цієї норми постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі Порядок)
Відповідно до п.1.1. Порядку заява про призначення (перерахунок) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно п. 1.7 Порядку днем звернення за призначенням (перерахунком) пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Як визначено п4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Як вбачається з матеріалів відмовної пенсійної справи, 04.02.2019 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 24 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 249/03-28/24 від 27.02.2019 року ОСОБА_3 в призначенні пенсії було відмовлено. Підставою для відмови стало, серед іншого, не досягнення ним 57-річного віку.

Так судом встановлено, що при обчисленні пенсійного віку під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач керувався положеннями п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (абз. 1 п. 2 ч. 2 зазначеної статті).

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

На підставі вказаних норм та за умови зарахування ОСОБА_1 пільгового стажу у розмірі 8 років 6 місяців, відповідач прийшов до висновку, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 3 роки та набуде права на пенсію у віці 57 років.

Проте, як вже було встановлено судом, відповідач дійшов хибних висновків щодо неможливості зарахування до пільгового стажу роботи позивача, періодів з 10.01.1994 року по 21.12.1996 року та з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, тому з урахуванням вказаних період страховий стаж позивача становить 13 років 08 місяців.

Таким чином, за наявності у позивача пільгового стажу більше 12 років 6 місяців, він підпадає під дію абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено, що особи набувають право на пенсію після досягнення 55-річного віку та за наявності страхового стажу не менше 30 років (у чоловіків).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з чим рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 24 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 249/03-28/24 від 27.02.2019 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині призначення та виплат позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, на теріторіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Таким чином, суд вважає таким, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.02.2019 року, оскільки це є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Проте, суд вважає за можливе, згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 27.02.2019 року з урахуванням висновків суду зазначених в цьому рішенні.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

При цьому відповідачем не доведено належними доказами правомірності своєї відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, з урахуванням чого суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд встановити контроль за виконанням рішення суду у відповідності до вимог ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Суд зазначає, що будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. Судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, також не встановлено.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 576,30 грн. (75%).

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 24 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 249/03-28/24 від 27.02.2019 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 10.01.1994 р. по 31.12.1996 р на Птахофабриці «Орільська» та з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.02.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 576,30 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна