Справа № 520/3314/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

24 жовтня 2019 р.Справа № 520/3314/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

Встановила:

03.04.2019 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (подалі - ФО-П ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом, яким, з урахуванням уточнень /а.с. 65-70/, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління ДФС у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області (подалі - ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) № 2146 від 25.03.2019 року про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач видав оскаржуваний наказ неправомірно, оскільки у контролюючого органу відсутні підстави для призначення та проведення фактичної перевірки з підстав, визначених п.п. 80.2.2 та п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з огляду на те, що позивач належним чином зареєстрована, виключно самостійно здійснює підприємницьку діяльність, працю найманих осіб не використовує, у контролюючого органу відсутня інформація, визначена зазначеними пунктами, яка може слугувати підставою для призначення перевірки.

Позивач вказує, що наказ ГУ ДПС у Харківській області винесений незаконно з порушенням норм ст. 80 ПК України, а дії відповідача щодо видання наказу та складання акту з проведення перевірки є неправомірними.

У відзиві на позов контролюючий орган зазначає, що наказ на проведення перевірки від 25.03.2019 року № 2146 відповідає вимогам, що передбачені пп. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме, містить: дату видачі (25.03.2019 року); найменування контролюючого органу (ГУ ДПС у Харківській області); найменування та реквізити суб`єкта (ФО-П ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ); адресу об`єктів ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ); мету (здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питання регулювання норм обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)); вид перевірки (фактична); підстави для проведення перевірки (пп. 80.2.2 та 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України); дату початку (з 08.11.2018 року); тривалість перевірки (10 діб); період діяльності, який буде перевірятися (з 26.03.2019 року по дату завершення перевірки).

Відповідач вказує, що підставою для видання оскаржуваного наказу слугувало те, що за результатами аналізу інформації, яка перебуває у розпорядженні ГУ ДПС у Харківській області встановлено; що ФО-П ОСОБА_1 здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, за результатами аналізу відкритої інформації з мережі Інтернет встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 здійснює діяльність за адресою АДРЕСА_3 , туристичне агентство «Travel router». Таким чином, фактично ФО- П ОСОБА_1 здійснює діяльність за 2 адресами, при цьому інформацію про найманих працівників до контролюючого органу позивачем не надавалось. Зазначене свідчило про можливість використання праці без оформлення трудових відносин, оскільки здійснювати господарську діяльність самостійно одночасно за 2 адресами не можливо. Окрім того, відповідно до наданої до контролюючого органу податкової декларації платника єдиного податку за 2018 рік, обсяг доходу ФО-П ОСОБА_1 за 2018 рік складає 0,00 грн. При цьому, враховуючи постійну роботу туристичного агентства протягом 2018 року, виникає сумнів щодо того, що реально отримані грошові кошти від господарської діяльності не були відображені позивачем у податковій звітності. Зазначене може свідчити про наявність можливих порушень платником податків законодавства, контроль за яким докладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій. При цьому, вказану обставину можливо було б підтвердити або спростувати шляхом дослідження відповідних книг обліку. Таким чином, у контролюючого органу, на дату прийняття наказу від 25.03.2019 року № 2146 були наявні законодавчо визначені підстави для призначення фактичної перевірки ФО- П ОСОБА_1 на підставі пп. 80.2.2 та пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року (повний текст рішення виготовлений 16.07.2019 року) адміністративний позов ФО-П ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Висновок суду вмотивований тим, що наказ ГУ ДПС у Харківській області № 2146 від 25.03.2019 року про проведення фактичної перевірки ФО- П ОСОБА_1 винесений незаконно, з порушенням норм ст. 80 ПК України, а дії ГУ ДПС у Харківській області щодо видання наказу та складання акту з проведення перевірки є неправомірними.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ФО- П ОСОБА_1

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ГУ ДПС у Харківській області посилається на доводи, наведені у заявах по суті в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на доводи, що наведені нею в адміністративному позові.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що 25.03.2019 року відповідачем з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питання регулювання норм обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносини з працівниками (найманими особами) на підставі пп. 20.1.2, пп. 20.1.4, пп. 20.1.6, пп. 20.1.8, пп. 20.1.13 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України винесено наказ № 2146 від 25.03.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 ».

У наказі зазначено провести фактичну перевірку позивача за адресами розташування господарських об`єктів: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2, з 26.03.2019 року тривалістю 10 діб, перевірку провести за період діяльності з 01.01.2018 року по дату закінчення перевірки /а.с. 29/.

25.03.2019 року відповідачем сформовано направлення на проведення перевірки ФО-П ОСОБА_1 №№ 785, 786, 787, 788 /а.с. 30-33/.

27.03.2019 року уповноваженими особами контролюючого органу здійснено вихід за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 38 для проведення фактичної перевірки, під час якої складено акт № 1974/20-40-13-05/ про неможливість вручення ознайомлення з наказом, направленнями у зв`язку з відмовою ФО-П ОСОБА_1 /а.с. 34/.

05.04.2019 року за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено акт № 1104/20-40-13-05-08/ «Про результати фактичної перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань здійснення контролю за дотриманням норм законодавства регулювання норм обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01.01.2018 року по дату завершення перевірки», за висновками якої, використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, найманих не оформлених працівників не виявлено /а.с. 35-37/.

15.04.2019 року зазначений акт отриманий позивачем засобами рекомендованого поштового зв`язку /а.с. 38/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки визначено положеннями п. 75.1. ст. 75 та пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, при чому, така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1.3. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 ПК України.

Тобто, фактична перевірка проводиться на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. 80.2.1 - 80.2.7 ст. 80 ПК України.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють контролюючому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Як убачається зі змісту спірного наказу № 2146 від 25.03.2019 року, контролюючим органом в основу проведення фактичної перевірки платника податків вказано аа. 80.2.2 та 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Згідно з пп. 80.2.2 та пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Таким чином, вирішальним задля прийняття наказу є отримання в установленому порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що може свідчити про можливі порушення податкового законодавства платником податків.

Як убачається із оскаржуваного наказу, він не містить жодних посилань про те, яка саме інформація надійшла до контролюючого органу та від яких державних органів або органів місцевого самоврядування в порядку пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, так само як і наявність інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації в порядку пп. 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України.

Із наданої відповідачем доповідної записки начальника управління податків і зборів з фізичних осіб № 781/20-40-13-05-17 від 25.03.2019 року на ім`я заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області убачається, що відповідно до відкритої інформації з мережі Інтернет, ФО-П ОСОБА_1 здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , туристичне агентство. Згідно інформації, розташованої на сайті, надає послуги з туристичного відпочинку та розміщення, проводить розрахунки в іноземній валюті. Відповідно до наданої звітності ФО-П ОСОБА_1 не використовує працю найманих працівників, що може свідчити про використання працівників, виходячи із зазначеного встановлено можливість мінімізації бази оподаткування та ймовірне ухилення від оподаткування.

Колегія судців зазначає, що вказана доповідна записка не може слугувати підставою для призначення фактичної перевірки у відповідності до приписів пп. 80.2.2 та пп. 80.2.7 п. 80.2 ст.80 ПК України, її наявність не свідчить про отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування. При цьому, вона не містить жодних посилань, яким чином та з якого сайту в мережі Інтернет встановлено здійснення позивачем господарської діяльності за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 38, посилання на відповідну адресу в мережі Інтернет доповідна записка також не містить. Висновок про те, що позивач не використовує працю найманих працівників, жодним чином не може свідчити про використання найманих працівників без належного оформлення трудових відносин. Окрім цього, висновки контролюючого органу щодо можливості мінімізації позивачем бази оподаткування та ймовірне ухилення від оподаткування, не підтверджені жодними доказами.

При цьому, контролюючим органом судам першої та апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування вищезазначеної інформації, оскільки обставини, які сприяли видачі наказу про проведення фактичної перевірки, не можуть ґрунтуватися лише на припущеннях.

Таким чином, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не доведено наявність підстав у контексті розуміння пп. 80.2.2 та пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача.

За вимогами п. 80.5 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім п. 81.1 ст. 81 ПК України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно аналізуючи правові норми ст.ст. 75-81 ПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Водночас, у спірному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.05.2018 року у справі № 813/3977/16.

Колегія суддів зазначає, що суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов`язане з самою протиправністю видання, зокрема, наказу на проведення такої перевірки за відсутності належним чином зафіксованих підстав для такої перевірки.

Верховний Суд у постановах від 17.01.2018 року у справі № 1570/7146/12 та від 21.03.2018 року у справі № 812/605/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, згідно норм податкового законодавства та КАС України право на судовий захист пов`язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення та дій, і не ставиться в залежність від наслідків реалізації таких рішень або дій.

Також, відповідно до рішення Конституційного суду Україні від 14.12.2001 №15- рп/2001, право на оскарження рішень, дій та бездіяльності всіх органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових осіб гарантується кожному.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.ї

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»),

Колегія суддів надає критичну оцінку доводам контролюючого органу про те, що у зв`язку із проведенням перевірки оскаржуваний наказ вичерпав свою дію, а відтак не може бути скасований.

Факт проведення перевірки позивач ФО-П ОСОБА_1 заперечує. Акт про результати фактичної перевірки від 05.04.2019 року № 1104/20-40-13-05-08/ позивачем не підписаний.

Із Акту переверки вбачається, що під час проведення фактичної перервірки жодний документ, у тому числі, документи, які фіксують факти здійснення позивачем господарської діяльності використаний не був. З наданих суду відповідачем пояснень, висновок перевірки про те, що під час проведення перевірки ФО- П ОСОБА_1 щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин найманих не оформлених працівників не виявлено, зроблений з візуальних спостережень, а саме, - в той час, коли в приміщенні знаходились фахівці контролюючого органу інших осіб, окрім, ФО-П ОСОБА_1 , не було.

За наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що наказ ГУ ДПС у Харківській області № 2146 від 25.03.2019 року про проведення фактичної перевірки ФО- П ОСОБА_1 винесений з порушенням норм ст. 80 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія А. 303-А; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 01 листопада 2019 року.