Справа № 480/1676/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 р.Справа № 480/1676/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 15.07.19 року по справі № 480/1676/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (надалі по тексту відповідач), у якій просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 15.11.2018 №Ф-3407-54.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно було нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску, оскільки протягом 2017-2018 рр. він дохід від підприємницької діяльності не отримував, крім того в період з лютого по жовтень 2018 року він працював на посаді заступника директора ТОВ "Арктур-С" та ТОВ "Борей-С", і відповідно, в дохід держави роботодавцем сплачувались відповідні внески. Також, позивач зазначив, що відповідачем порушено строки направлення податкової вимоги зі сплати недоїмки з єдиного внеску та строки визначення вказаної недоїмки.

Колегія суддів заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2003 року ОСОБА_1 був зареєстрований в Головному управлінні ДФС у Сумській області як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець (а.с.41).

03.12.2018 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с.53).

Станом на 19.10.2018 року за позивачем рахувалась заборгованість з єдиного внеску (а.с.35), що стало підставою для формування податкової вимоги №Ф-3407-54 на суму 15819,54 грн. (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної податкової вимоги №Ф-3407-54 від 15.11.2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"( в редакції Закону України від 06.12.2016 р. N 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, починаючи з 01.01.2017 року платник зобов`язаний визначати базу нарахування єдиного внеску незалежно від отримання доходу (прибутку). При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску(ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (абз. 3,5 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 77-VIII).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року-3200,00 грн.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати навіть у разі відсутності доходу фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 10.02.2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн (3200,00*12*22%).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз. 3,5 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII ).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 року-3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж у 2018 році складає 2457,18 грн (3723,00*3*22%).

При цьому суд зазначає, що право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках фізичні особи - підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Позивачем не надано доказів того, що він має право на звільнення від сплати єдиного внеску.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено "Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 0.04.2015 № 449 (далі -Інструкція № 449).

Згідно з п.2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, зокрема на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не заперечує, що дохід у 2017-2018 р.р. він не отримував, а тому єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску відповідачем нараховано обгрунтовано.

Таким чином, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що обчислення єдиного внеску та прийняття вимоги про його сплату має бути проведено тільки на підставі акту перевірки про суми доходу, на який нараховується єдиний внесок та документів бухгалтерського обліку, що підтверджують отримання доходу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 03.12.2018р. був платником єдиного внеску, а відповідач вправі обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Посилання позивача на те, що в період з лютого по жовтень 2018 року він працював на посаді заступника директора ТОВ "Арктур-С" та ТОВ "Борей-С", і відповідно, в дохід держави роботодавцем сплачувались відповідні внески, а тому відповідачем неправомірно було нараховано єдиний внесок за вказаний період колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки сплата роботодавцем відповідних внесків за працівника не позбавляє обов`язку працівника, який одночасно зареєстрований як приватний підприємець, декларувати та сплачувати відповідні суми ЄСВ.

Оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, ОСОБА_1 по платежу: "Єдиний внесок" (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 року проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік, як підприємцю на загальній системі оподаткування (8448,00 грн. = 3200*12*22%).

У 2018 році також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року:

1. До 19.04.2018 р. - за І квартал 2018 р. - 2457,18 грн. (3723*22%*3 місяці=2457,18грн.);

2. До 19.07.2018 р. - за II квартал 2018 р. - 2457,18 грн.;

3. До 19.10.2018 р. - за III квартал 2018 р. - 2457,18 грн.

Таким чином, станом на 19.10.2018 р. загальна заборгованість по ЄСВ складала 15819,54 грн. (а.с.35).

Відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 року № Ф-3407-54 на суму 15819,54 грн.

Враховуючи несплату позивачем станом на 19 жовтня 2018 року суми недоїмки в загальному розмірі 15819,54 грн ГУ ДФС у Сумській області було правомірно сформовано та надіслано вимогу №Ф-3407-54 від 15.11.2018 року (а.с.11).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3407-54 від 15.11.2018 року, визначивши суму недоїмки у розмірі 15819,54 грн., які повинен сплатити позивач.

Посилання позивача на те, що він протягом 2017-2018 років не займався підприємницькою діяльністю та не отримував прибуток, а отже нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску є безпідставним, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в силу приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від наявності доходу та фінансового стану платника.

Посилання позивача на порушення відповідачем строків направлення оскаржуваної податкової вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску та строків її обчислення колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до п.3 Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

У зв`язку із виявленням у позивача на кінець 3 кварталу 2018 року недоїмки зі сплати єдиного внеску відповідачем було сформовано оскаржувану вимогу.

Календарним місяцем, у якому зросла у позивача недоїмка є жовтень 2018 року, отже вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідач мав направити (вручити) протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому зросла недоїмка.

Оскаржувану вимогу відповідач виніс 15.11.2018 року, тобто в строки передбачені Інструкцією №449 та направив її позивачу, в підтвердження чого відповідачем було надано копію конверта.

Отже, відповідачем було правомірно сформовано та надіслано вимогу №Ф-3407-54 від 15.11.2018 року (а.с.11).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 .є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 480/1676/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року