Справа № 520/2269/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/2269/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року, суддя: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.06.19 року по справі № 520/2269/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.2019 року, яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 821777,00 грн. та застосовано штрафні ( фінансові) санкції у розмірі 188110,25 грн., податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 291965,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 72991,25 грн., податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким визначена сума завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 354837,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та встановлено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 80429,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20107,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.02.19 року № 3, № 3, № 3 та № 3.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія" (надалі - ТОВ "СТК"), юридична особа, яка зареєстрована 18.10.2012 р., ідентифікаційний код (ЄДРПОУ) 38383822, є платником податку на додану вартість та здійснює господарську діяльність з виробництва герметиків, герметизуючих, гумових, нетканих, пластмасових та інших хімічних виробів та їх подальшу реалізацію, як на внутрішньому ринку України так і на зовнішньоекономічному ринках. Як вітчизняний виробник ТОВ "СТК" здійснює експорт власної продукції більше ніж у 20 країн світу.

Для потреб виробництва ТОВ "СТК" закуповує сировину, як на території України так і за кордоном. Протягом п`яти років, ТОВ "СТК" купує основні види сировини для власного виробництва у одних і тих самих постачальників, оскільки сировина, яка необхідна для виробництва герметизуючих матеріалів є специфічним товаром.

Зокрема, закупівлю промислової фольги ТОВ "СТК" здійснює у "МАХ ALUMNIUM" (Китай), поліізобутилену у " Sim Technology Group" LTD (Південна Корея), регенерату бутилового у ТОВ "Гумтекс" (Україна), який фактично є одноосібним постачальником такої специфічної сировини в Україні.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДФС України у Харківській області під час камеральної перевірки 19.03.2018 року Актом № 3881/20-40-12-02-08/38383822 визнало ТОВ "Гумтекс" основним постачальником для ТОВ "СТК".

У грудні 2018 року, службовими особами Головного управління ДФС України у Харківській області було здійснено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "СТК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, валютного за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року.

За наслідками перевірки складено Акт №124/20-40-14-03- 06/38383822 від 17.01.2019 року , яким зафіксовані порушення податкового законодавства, а саме: п.44.1 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму у сумі 821777,0 грн. без ПДВ, у т.ч. за 2015р. на суму 69336 грн., за 2016 р. на суму 139069грн., за 2017р. на суму 492875грн., за І кв. 2018р. на суму 88140грн., 2кв.2018р. на суму 16674грн., ІІІ кв. 2018р. на суму 15683грн.; п.п. 44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України , в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну гуму 327 258 грн., в тому числі за лютий 2015 року на 12500 грн,. квітень 2015р. на 10000грн., липень 2015р. на 7635грн., серпень 2015р. на 5158грн., квітень 2016р. на 66257грн., грудень 2016р. за 116257грн., лютий 2017р. на 17828грн., березень 2017 на 91 623грн.; зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд. 21/24 декларації всього у сумі 354837 грн., в тому числі за вересень 2018 року на 354837 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.3.1.2.2 розділу III акта перевірки.

Також, перевіркою повноти визначення суми податку на додану вартість, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 року, в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.3.1.2.2, III акта перевірки, встановлено завищення на загальну суму 80429 грн., в тому числі: по податковій декларації з податку на додану вартість поданій за липень 2018 року (вх. від 19.08.2018 р. № ) в сумі 80429 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

-№ 3 від 22.02.2019 року про збільшення Позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 821 777,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 188 110,25 грн., а саме на загальну суму 1 009 887,25 один мільйон дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн., 25 коп.

-№ 3 від 22.02.19 року про збільшення Позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 291 965,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 72 991,25 грн., а саме на загальну суму 364 956,25 (триста шістдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 25 коп.

-№ 3 від 22.02.19 року, яким визначена сума завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ( податкового) періоду в розмірі 354837,00 грн.;

-№ 3 від 22.02.19 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та встановлення Позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 80 429,00 та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 20 107,25 грн., а саме на загальну суму 100 536,25 (сто тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 25 коп.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали доводи відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ "СТК" з ТОВ "Гумтекс" (п.н. 39010262) за Договором № 16-05 від 05.06.2014 року з додатковими угодами про пролонгацію, оскільки за висновками контролюючого органу деякі документи між контрагентами містять дефекти, що повністю унеможливлює реальність цих господарських операцій та неправомірне віднесення до складу фінансових витрат ТОВ "СТК" суми відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 000 000,00 грн. отриманими від ПАТ "ПроКредитБанк" згідно кредитного договору №202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року, оскільки, відповідач вважає, що цей цільовий кредит частково був використаний не на купівлю основних засобів, а на поворотну фінансову допомогу засновникам підприємства, які внесли її у якості внеску до уставного фонду підприємства.

Проте колегія суддів дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного податкового законодавства в контексті спірних відносин, вважає викладені висновки контролюючого органу безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України; в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, норми податкового законодавства пов`язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної. Однак, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по ПДВ, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Обов`язковою ж умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від`ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від`ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов`язань у зв`язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов`язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов`язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податків до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Щодо необгрунтованості порушення вказаного відповідачем у акті перевірки про нереальність господарських операцій ТОВ "СТК" з ТОВ "Гумтекс" колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до договору поставки №16-05 від 05.06.2014 р., укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ "Гумтекс" (продавець), ТОВ "СТК" придбано регенерат бутиловий.

На підтвердження господарських операцій за вказаним договором, позивачем до матеріалів справи надано документи податкового та бухгалтерського обліку: рахунки, платіжні доручення, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки, виписані перевізниками регенерату бутилового за послуги з перевезення, заявки-договори на здійснення перевезення сировини на склад ТОВ "СТК" у с. Сніжків, платіжні доручення ТОВ "СТК" про оплату цього перевезення, четвертий екземпляр товарно-транспортних накладних, які оформлені під час отримання регенерату бутилового на складі ТОВ "СТК" у с. Сніжків, підписані акти наданих послуг з перевезення сировини та договір на перевезення вантажу.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ "СТК" здійснює самостійну господарську діяльність і податкове законодавство не дозволяє ототожнювати суб`єкт господарювання з контрагентами та ставити у залежність його власний податковий та бухгалтерський облік від усіх чи будь-яких контрагентів, хто мав чи міг мати з ним законні та реальні господарські операції, оскільки кожен суб`єкт господарювання здійснює господарську діяльність на власний ризик та несе юридичну відповідальність виключно за власні дії.

Вказана позиція зокрема підтверджена у постанові Верховного Суду України, у справі № 2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року. Верховний Суд України у зазначеній постанові також відзначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що в перевіреному періоді ТОВ "Гумтекс" не мало можливості виконати роботи зазначені в податкових накладних, видаткових накладних та актах здачі - приймання виконаних робіт, послуг в наслідок недостатньої кількості співробітників, обладнання чи виробничих приміщень, оскільки службові особи відповідача не врахували надані їм документи, а саме договір оренди виробничого приміщення, документи, що підтверджують наявність обладнання для виробництва регенерату бутилового та накази про прийняття співробітників до ТОВ "Гумтекс".

Колегією суддів встановлено, що ТОВ "Гумтекс" був постачальником сировини для ТОВ "СТК", а саме регенерату бутилового, тієї сировини, яка у подальшому використовувалася у виробництві товарів ТОВ СТК", а саме герметиків, герметизуючих матеріалів та герметизуючих мастик, виробництво яких становить основний вид діяльності підприємства позивача, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ, зареєстрованими у відповідності до чинного законодавства Технічними умовами ТОВ "СТК" та Технологічним регламентом виробництва герметизуючих матеріалів.

При цьому ГУ ДФС в Акті перевірки вказує, що ТОВ "Гумтекс" дійсно є імпортером гранул гумових (крихти гумової та відходів гумових), які згідно технічного процесу можуть бути регенеровані.

Крім того, відповідач у Акті перевірки вказує, що ТОВ "Гумтекс" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

Між тим, ГУ ДФС не враховано, що ТОВ "СТК" має виробництво із кількістю працюючих співробітників, що перевищує 105 чоловік, які працюють у дві зміни, що вимагає постійної кількості сировини для виробництва, більшість видів сировини закуповується за зовнішньоекономічними контрактами і як наслідок вимагають сплати дуже значних сум ввізного ПДВ.

З наданих позивачем пояснень вбачається, що ТОВ "СТК" щорічно збільшує обсяги експорту власної продукції на світові ринки, що викликає таке співвідношення експортно-імпортних операцій, яке формує у підприємства великий баланс з податкового кредиту. ТОВ "СТК" поступово почало отримувати державне відшкодування ПДВ з метою утримання економічної рівноваги, в рамках якого ГУ ДФС визнало ТОВ "Гумтекс" основним постачальником ТОВ "СТК".

Крім того, ТОВ "СТК" під час проведення перевірки запросив у ТОВ "Гумтекс" документи, які були надані відповідачу та наявні в матеріалах справи, які спростовують вищезазначені доводи відповідача, а саме: договір оренди нежилого приміщення № 300414 від 30 квітня 2014 року, за яким ТОВ "Гумтекс" орендувало приміщення для виробничої діяльності за тією самою адресою: м. Запоріжжя, вул. Зейська, 5, так само як і Паспорт на виробниче обладнання "Машина регенерації МРР-031", яка належить ТОВ "Гумтекс" ці документи беззаперечно доводять виробничу діяльність ТОВ "Гумтекс" з регенерації бутилу та гумової крихти, відповідні накази про прийняття на роботу механіка до ТОВ "Гумтекс" та оператора тієї самої Машини регенерації .

Дослідивши надані первинні документи на кожну окрему партію регенерату бутилового, колегія суддів дійшла висновку, що за даними первинних бухгалтерських документів можливо ідентифікувати кожну з осіб, яка підписувала такі первинні документи, а саме: рахунки ТОВ "Гумтекс" на регенерату бутилового, платіжні доручення ТОВ "СТК" про оплату регенерату бутилового, видаткові накладні оформлені під час здійснення господарських операцій ТОВ "Гумтекс" та ТОВ "СТК", товарно-транспортні накладні на переміщення регенерату бутилового, придбаного у ТОВ "Гумтекс", рахунки виписані перевізниками регенерату бутилового за послуги з перевезення, заявки-договори на здійснення перевезення сировини на склад ТОВ "СТК" у с. Сніжків, платіжні доручення ТОВ "СТК", які підтверджують оплату цього перевезення, четвертий екземпляр товарно-транспортних накладних, які оформлені під час отримання регенерату бутилового на складі ТОВ "СТК" у с. Сніжків, підписані акти наданих послуг з перевезення сировини та договір на перевезення вантажу.

Вказані документи первинного бухгалтерського обліку у сукупності свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування ТОВ "СТК" відповідного податкового обліку.

Колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" вказано, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Податковий кредит, який був сформований позивачем за результатами господарських операцій між ТОВ "СТК" та ТОВ "Гумтекс", сформований виключно та на підставі податкових накладних, які пройшли перевірку та були зареєстровані ГУ ДФС у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Договір № 16-05 від 05.06.2014 року укладений між ТОВ "СТК" та ТОВ "Гумтекс" встановлював, що умовою поставки товару (регенерату бутилового) є РСА згідно з правилами Інкотермс 2010, що також доводить безпідставність висновку ГУ ДФС про відсутність реального переміщення товарів під час здійснення господарських операцій. За умовами РСА, покупець самостійно або за участю перевізника здійснює доставку товару до себе на склад.

Перевезення товару відбувалось шляхом укладання ТОВ "СТК" Договорів перевезення вантажів з оформленням відповідних ТТН та інших передбачених законодавством документів, які в повному обсязі були надані відповідачу та до матеріалів справи.

На кожну партію регенерату бутилового, що був придбаний у ТОВ "Гумтекс" від перевізника був виставлений рахунок за транспортні послуги з перевезення вантажів за маршрутом м. Запоріжжя-Сніжків (адреса складу Позивача), після чого ТОВ "СТК" здійснювало оплату цих послуг, підписувало ТТН із перевізником, та після доставки товару на виробничий склад ТОВ "СТК" у с. Сніжків, Валківського району Харківської області, вповноважений представник ТОВ "СТК" та перевізників підписували відповідні Акти наданих послуг перевезення.

Згідно пояснень позивача, після приймання товару від перевізника, він приймався на облік уповноваженим комірником ТОВ "СТК", який систематично веде облік надходження товарів за формою № М-12. Таким чином регенерат бутиловий відображався у складському обліку підприємства карткою складського обліку матеріалів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність сертифікату відповідності, документів контролю безпеки товару та його якості з боку ТОВ "СТК", оскільки з матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Гумтекс" протягом всього періоду господарських операцій з постачання регенерату бутилового ТОВ "СТК" отримувало від Департаменту екологічної безпеки та дозвільної системи Мінприроди ці висновки по безпеці імпорту відходів на кожен календарний рік своєї діяльності.

Також ТОВ "Гумтекс" у 2014 році отримало державну ліцензію № 33 видану Міністерством екології та природних ресурсів на здійснення в Україні господарської діяльності з збирання та заготівлі вторинної сировини.

Сертифікати якості на регенерат бутиловий, який випускався ТОВ "Гумтекс" серійно, оформлювався на підставі вище описаних документів та ліцензії, один раз на рік та засвідчувався посадовою особою ТОВ "Гумтекс", а саме директором, оскільки саме він несе відповідальність за вимоги по якості на виробництві. Щорічно ці сертифікати якості отримувалися ТОВ "СТК" з метою контролю якості товару .

Колегією суддів встановлено, що позивач у 2015 році пройшов незалежну сертифікацію системи менеджменту якості за ДСТУ 180 9001:2008 "Система менеджменту якості. Вимоги" та отримав сертифікат відповідності міжнародним стандартам систем менеджменту якості 180 9001:2008, який був чинним до 27.05.2018 року.

Так само у 2018 році позивач пройшов незалежну сертифікацію на систему управління якістю за вимогами ДСТУ 180 9001:2015, отримавши Сертифікат відповідності міжнародним стандартам системи управління якістю. Вимоги 180 9001:2015 ГОТ, який є дійсним до 28.05.2021 року .

Увесь обсяг регенерату бутилового, що був придбаний у ТОВ "Гумтекс", як зазначено вище був перевірений на вимоги якості, поставлений на облік бухгалтерією ТОВ "СТК" відповідно до вимог чинного законодавства та стандартів бухобліку. Після чого відповідно до технічних умов та технологічного регламенту виготовлення герметизуючих матеріалів застосований у виробництві, та у вигляді невід`ємної частки готової продукції знайшов своє призначення на зовнішніх та внутрішніх ринках у кінцевого споживача, якісної продукції, яка виробляється ТОВ "СТК" та підтверджується нормами списання сировини для виробництва герметику затвердженими керівником ТОВ "СТК" та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за період з січня 2015 року по вересень 2018 року.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Як свідчать матеріали справи, фактичне виконання вищезазначених робіт доведено первинними бухгалтерськими та податковими документами, які виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання обґрунтованими висновків податкової перевірки, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підприємством правомірно сформовано податковий кредит та витрати в результаті фінансово - господарських відносин зТОВ "Гумтекс" протягом перевіреного періоду.

Щодо необґрунтованості наступного порушення вказаного відповідачем у Акті перевірки, а саме віднесення до складу фінансових витрат ТОВ "СТК" суми відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 000 000,00 грн, отриманими від ПАТ "ПроКредитБанк" згідно кредитного договору № 202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, контролюючий орган вважає, що цільовий кредит частково був використаний не на купівлю основних засобів, а на поворотну фінансову допомогу засновникам, які на думку відповідача мають статус внеску до уставного фонду підприємства.

Вказані доводи в повному обсязі спростовуються первинною бухгалтерською документацією ТОВ "СТК", оскільки жодного порушення користування цільовим кредитом позивачем допущено не було, всупереч позиції викладеної відповідачем.

У день оформлення кредитного договору, директором ТОВ "СТК" Власюком К.В. було отримано повідомлення банку кредитору, у якому було чітко вказано, що за цим кредитним договором цільовим призначенням є, як придбання основних засобів так і інші цілі погоджені банком .

Стосовно посилань в Акті перевірки на те, що частина цих кредитних коштів були направлені на поворотну фінансову допомогу засновникам ТОВ "СТК", а саме по 960 000,00 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що дійсно не є придбанням основних фондів, колегія суддів зазначає, що ця фінансова допомога була узгоджена з менеджером банку шляхом повідомлення засобами телефонного зв`язку та не знайшла з боку банку жодних заперечень, а тому повністю відповідає цільовому призначенню кредиту.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до наказу "Про облікову політику ТОВ "СТК" від 29.12.2016 №1229-2 ведення бухгалтерського обліку та складення фінансової звітності здійснювається у відповідності до НП(С)БУ та П(С)БУ, норми МСБО не застосовуються.

П(С)БО № 11 визначає, що при залученні кредитних коштів, кредит є зобов`язанням підприємства. При цьому бухгалтерський облік процентів за користування кредитом, які нараховуються згідно з умовами кредитного договору здійснюється як фінансові витрати та відображаються по дебету субрахунку 951 "Відсотки за кредит" (для процентів по банківським кредитам). Витрати на оплату процентів зараховуються до складу витрат поточного періоду та в разі придбання основного засобу не включаються до його первинної вартості. Єдиним виключенням з цього правила є фінансові витрати, котрі підлягають капіталізації.

Згідно з П(С)БО №31 капіталізацією фінансових витрат є їх включення до собівартості кваліфікаційного активу. В свою чергу кваліфікаційним активом є той актив, який потребує значного часу на його створення, а відповідно до п. 1.6 методичних рекомендацій по бухгалтерському обліку фінансових витрат, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 1300 від 01.11.2010 року значним у цьому стандарті визнається час, що перевищує 3 місяці.

Також відповідно до п. 1.7 вказаних вище методичних рекомендацій № 1300 від 31.11.2010 року до кваліфікаційних активів відносяться:

Будівництво (створення об`єкту Основних засобів з нуля);

Придбання об`єкту незавершеного будівництва, яке потребує значного часу на його завершення;

Придбання готових основних засобів, які вимагають значного часу на їх реконструкцію.

Оскільки ТОВ "СТК" не здійснювало придбання перелічених об`єктів та враховуючи, що П( С )БО № 11 та №31 не містять заборон відносити до фінансових витрат проценти за користування кредитом, які були надані в якості поворотної фінансової допомоги, то ТОВ "СТК" віднесло до витрат суми частину кредитних коштів у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, відомості оборотно-сальдових відомостей по рахунку 3771 за період з 10 лютого 2017 року по вересень 2018 року та відомості по рахунку 46 за лютий 2017 року - вересень 2018 року повністю спростовують висновок ГУ ДФС про те, що засновники за рахунок вказаних кредитних коштів зробили внески в уставний фонд підприємства. Оскільки, вказані у цих відомостях дані чітко визначають, що на момент початку поповнення статутного капіталу ТОВ "СТК" засновники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернули ТОВ "СТК" грошові кошти надані їм у вигляді фінансової допомоги.

Необґрунтованість доводів відповідача підтверджується математичним розрахунком, оскільки повернення фінансової допомоги здійснювалось засновниками систематично та завершилась наступним чином: ОСОБА_3 здійснив останній платіж з повернення допомоги у розмірі 40 150 грн. - 13.07.2017 року, чим повністю повернув вказану фінансову допомогу ТОВ "СТК" у розмірі 960 000 грн. та ОСОБА_2 здійснив останній платіж з повернення допомоги у розмірі 35 800 грн. - 18.07.2017 року, чим також повністю повернув фінансову допомогу ТОВ "СТК" у розмірі 960 000 грн.

Поповнення статутного капіталу ТОВ "СТК" здійснювалось засновниками вже після основного повернення суми фінансової допомоги, наступним чином: ОСОБА_3 здійснив перше поповнення статутного капіталу 14.07.2017 року, тобто вже повністю повернувши кошти ТОВ "СТК" отримані ним у якості поворотної фінансової допомоги, та продовжував здійснювати поповнення статутного капіталу за період, що перевірявся, тобто до 30.09.2018 року на загальну суму 4 017 200,00 грн.

ОСОБА_2 у свою чергу здійснив перше поповнення статутного капіталу 17.07.2017 року та продовжував здійснювати поповнення статутного капіталу за період, що перевірявся, тобто до 30.09.2018 року на загальну суму 3 786 000,00 грн., що також повністю спростовує висновки ГУ ДФС про можливе використання цих коштів у якості джерела поповнення статутного капіталу ТОВ "СТК".

Отже, у зв`язку з тим, що ТОВ "СТК" здійснює річний облік доходів та витрат, а користування кредитними коштами за кредитним договором № 202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року за цей період мало значний економічний ефект для діяльності підприємства, внаслідок чого ТОВ "СТК" за підсумками річної звітності здійснило правильне нарахування доходів та витрат, включивши до останніх відсотки за кредитом, що у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства та стандартам бухгалтерського обліку.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірне прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року по справі № 520/2269/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року