Справа № 826/11894/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2019 року № 826/11894/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Кравченку Я.В.

за участі представників сторін:

від позивача - не з"явився

від відповідача - Гребінник Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до Конституційного Суду України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Конституційного Суду України та зобов`язання Конституційний Суд України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку із досягненням 65-річного віку у відставку.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, закони України «Про судоустрій та статус суддів», «Про Конституційний Суд України» та зазначає, що 23.02.2014 він подав до Верховної Ради України заяву про відставку з посади судді Конституційного Суду України, проте його звільнено на підставі досягнення 65 років, що порушує його право на відставку, і на отримання довічного грошового утримання.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Конституції України, Закону України «Про Конституційний Суд України» та зазначив, що законодавством, що діяло на момент призначення позивача на посаду, у відставку суддів Конституційного Суду України звільняла Верховна Рада України, а не Конституційний Суд України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Верховної Ради України від 03.11.2011 № 3991-VI ОСОБА_1 призначено суддею Конституційного Суду України.

Відповідно до розпорядження Голови Конституційного Суду України від 03.11.2011 № 253/11 ОСОБА_1 визнано таким, що вступив на посаду судді Конституційного Суду України з 3 листопада 2011 року.

23.02.2014 суддя Конституційного Суду України Пасенюк О.М. звернувся до Голови Верховної Ради України Турчинова О.В. із заявою про відставку з посади судді Конституційного Суду України (по досягненню ним 65-річного віку).

Разом з тим, Постановою Верховної Ради України від 24.02.2014 № 775-VII «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» припинено повноваження судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 та звільнено останнього з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку з порушенням присяги судді.

Не погоджуючись з прийнятою Верховною Радою України постановою, позивач оскаржив її до Вищого адміністративного суду України.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 у справі №800/134/14 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною Постанови Верховної Ради України «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» від 24 лютого 2014 року № 775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 , зобов`язання вчинити дії, позов задоволено, визнано незаконною Постанову Верховної Ради України «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» від 24 лютого 2014 року № 775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням присяги судді та зобов`язано Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України.

27.06.2014 Вищим адміністративним судом України ухвалено додаткову постанову у справі № 800/134/14, якою Постанову Верховної Ради України "Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді" від 24 лютого 2014 року №775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 скасовано та постановлено вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Конституційного Суду України з 24 лютого 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 02.12.2014 постанову Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року змінено. Визнано незаконною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 24 лютого 2014 року №775-VII "Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді" в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням присяги судді. Додаткову постанову Вищого адміністративного суду України від 27 червня 2014 року скасовано.

Одночасно, в мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 02.12.2014 року суд зазначив, що задовольняючи позов у частині зобов`язання Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України, Вищий адміністративний суд України обґрунтовано виходив з того, що відповідач на порушення статті 216 Регламенту Верховної ради України не розглянув подану позивачем у порядку п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України заяву, тому колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що постанова Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року в цій частині відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 Головою Конституційного Суду України видано розпорядження від 24.06.2014 № 219/14, згідно з яким ОСОБА_1 визнано таким, що приступив до виконання повноважень судді Конституційного Суду України з 23 червня 2014 року.

Разом з тим, 12.06.2014 позивач повторно звернувся до Голови Верховної Ради України Турчинова О.В. та Голови Конституційного Суду України ОСОБА_3 із заявами про звільнення його у відставку з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку з досягненням граничного віку перебування судді на посаді - 65 років.

Листом від 02.07.2014 за № 05-14/155 Голова Конституційного Суду України ОСОБА_3 звернувся до Голови Верховної Ради України з проханням вжити заходів щодо вирішення питань, пов`язаних зі звільненням ОСОБА_1 з посади та призначенням іншої особи на вакантну посаду судді Конституційного Суду України.

12.02.2016 Голова Конституційного Суду України ОСОБА_3 звернувся до Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б. з проханням вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України та прийняти відповідний акт Верховної Ради України. У листі Голова Конституційного Суду України вказав, що за частиною шостою статті 113 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Проте після досягнення ОСОБА_1 зазначеного віку (7 липня 2014 року) Верховна Рада України як суб`єкт призначення не прийняла рішення щодо його звільнення з посади судді Конституційного Суду України.

Постановою Верховної Ради України від 05.07.2016 № 1432-VIII звільнено ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років.

Не погоджуючись з прийнятою Верховною Радою України постановою, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вищого адміністративного суду України.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2017 у справі № 800/607/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.11.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України № 1432-VIII від 05 липня 2016 року «Про звільнення судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 ».

Задовольняючи позов Вищий адміністративний суд України, з яким погодився Верховний Суд, дійшов висновку, що звільняючи ОСОБА_1 з посади у зв`язку із досягненням 65 років, Верховна Рада України порушила право судді на відставку, яке закріплене в статті 126 Конституції України і є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів, як носіїв судової влади.

18.02.2019 позивач звернувся до Конституційного Суду України із заявою про звільнення його у відставку.

З метою розгляду заяви ОСОБА_1 про його відставку з посади судді Конституційного Суду України відповідно до статті 149-1 Конституції України, статей 21, 33, 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», § 14, § 27 Регламенту Конституційного Суду України Головою Конституційного Суду України Шапталою Н.К. прийнято розпорядження від 12.07.2019 № 80/1/2-19-ОД про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 15 липня 2019 року об 11:00 год.

Доказів розгляду заяви ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

02.09.2019 Позивач звернувся до Голови Конституційного Суду України ОСОБА_5 із заявою, в якій просив внести часткові зміни до його трудової книжки, а саме: запис за № 46 від 05.07.2016 (внесений після 31.10.2017) «Відповідно до пункту 26 частини першої статті 85, пункту 2 частини п`ятої статті 126, статті 149 Конституції України звільнений з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років» - визнати недійсним.

Одночасно у заяві позивач просив скликати спеціальне пленарне засідання суддів Конституційного Суду України і внести його заяву про відставку з посади судді Конституційного Суду України на його розгляд.

За результатами розгляду заяви позивача від 02.09.2019 Головою Конституційного Суду України ОСОБА_5 доручено заступнику Голови Конституційного Суду України Тупицькому О.М. та керівнику Секретаріату Конституційного Суду України Василькевичу Я.І. опрацювати надані матеріали щодо питання звільнення ОСОБА_1 у відставку та надати пропозиції щодо його вирішення.

03.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Заступника Голови Конституційного Суду України з проханням звільнити його з посади судді Конституційного Суду України у відставку.

Як вбачається з довідки Секретаріату Конституційного Суду України від 17.10.2019 № 4-4-16/4399, Конституційний Суд України 10 жовтня 2019 року відкрив спеціальне пленарне засідання, на якому розпочав розгляд заяви ОСОБА_1 від 3 жовтня 2019 про звільнення його у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Доказів прийняття рішення матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Підстави та процедура звільнення суддів Конституційного Суду України на час звернення позивача до Голови Верховної Ради України із первісною заявою про звільнення у відставку (23.02.2014) визначалась Конституцією України, законами України від 16.10.1996 № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України», від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», Регламентом Конституційного Суду України затвердженого Рішенням Конституційного Суду України 5 березня 1997 року.

Статтею 126 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі:

1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено;

2) досягнення суддею шістдесяти п`яти років;

3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

4) порушення суддею вимог щодо несумісності;

5) порушення суддею присяги;

6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього;

7) припинення його громадянства;

8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим;

9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до статті 109 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Як встановлено під час розгляду справи, заяву про звільнення у відставку суддя Конституційного Суду України ОСОБА_1 подав до органу, який його призначив 23.02.2014.

При цьому, Верховною Радою України приймались рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України з інших підстав, які в судовому порядку визнавались незаконними та скасовувались.

Порушення права судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 на відставку, яке закріплене в статті 126 Конституції України і є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів, як носіїв судової влади встановлено рішеннями Вищого адміністративного Суду України, Верховного Суду України та Верховного Суду.

Проте, за станом на час розгляду даної справи рішення щодо звільнення у відставку у відношенні позивача не прийнято.

Разом з тим, суд приймає до уваги доводи відповідача, що на час звернення позивача до суду видача Конституційним Судом України наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку із досягненням ним шістдесяти п`яти років і поданням заяви про відставку чинним законодавством не було передбачено, оскільки Конституційний Суд України відповідно до Конституції України та Закону України «Про Конституційний Суд України» не був суб`єктом призначення та звільнення суддів Конституційного Суду України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недопущення Конституційним Судом України бездіяльності щодо видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку із досягненням 65-річного віку у відставку.

Разом з тим, на час розгляду даної справи та подання заяви про звільнення у вересні 2019 року внесені зміни до положень Конституції України та нормативно-правових актів, які визначають процедуру звільнення суддів.

Відповідно до статті 149-1 Конституції України повноваження судді Конституційного Суду України припиняються у разі:

1) закінчення строку його повноважень;

2) досягнення ним сімдесяти років;

3) припинення громадянства України або набуття ним громадянства іншої держави;

4) набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення ним злочину;

6) смерті судді Конституційного Суду України.

Підставами для звільнення судді Конституційного Суду України з посади є:

1) неспроможність виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності;

3) вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування своїми обов`язками, що є несумісним зі статусом судді Суду або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Рішення про звільнення з посади судді Конституційного Суду України Суд ухвалює щонайменше двома третинами від його конституційного складу.

Відповідно до § 14 Регламенту Конституційного Суду України ухваленого на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України Постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018, суддя, який має стаж роботи на посаді Судді щонайменше чотири роки, має право подати заяву про відставку.

Суддя, призначений на посаду до набрання чинності Законом, має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення. У такому разі до стажу роботи, що дає Судді право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Заява про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням подається Суду.

Не пізніше сьомого робочого дня з дня подання Суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням Голова Суду, а у разі його відсутності - заступник Голови Суду або Суддя, який виконує обов`язки Голови Суду, скликає спеціальне пленарне засідання Суду.

Суд на спеціальному пленарному засіданні щонайменше двома третинами від його конституційного складу ухвалює рішення про звільнення Судді з посади протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви.

З урахуванням наведеного та враховуючи внесені зміни до нормативно-правових актів, звернення позивача безпосередньо до КСУ після відповідних змін в законодавстві, прийняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у відставку належить до повноважень Конституційного Суду України.

Проте, відповідачем на спеціальному пленарному засіданні не прийнято рішення про звільнення судді з посади протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви, як це передбачено нормами чинного законодавства.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У Конституції України закріплено, що Україна є демократична, правова держава ( стаття 1); державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні відповідати їй (частини перша, друга, статті 8).

За Основним Законом України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55); правосуддя в Україні здійснюють виключно суди та судді (частина перша статті 124, частина перша статті 127); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється; суддя обіймає посаду безстроково; вичерпний перелік підстав для звільнення судді або припинення його повноважень передбачено Конституцією України (частини перша, друга, п`ята, шоста, сьома статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (стаття 130).

Наведені положення Конституції України вказують на те, що вона визначає засадничі підходи до забезпечення незалежності і недоторканності суддів, а отже, ставить їх на найвищий щабель захисту - конституційний рівень. Законами України може бути розширений обсяг гарантій незалежності і недоторканності суддів, який має бути достатнім для здійснення ними своєї діяльності неупереджено, об`єктивно, безсторонньо та незалежно.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів "пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади" (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Отже, захищеність суддів на рівні Конституції України є найважливішою гарантією незалежності судової влади, неупередженого, об`єктивного, безстороннього та незалежного виконання суддями своїх обов`язків щодо захисту прав і свобод людини і громадянина, забезпечення верховенства права та конституційного ладу в державі.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04 проаналізовано поняття "належне урядування", яке передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Принципу належного урядування як обов"язку суб"єкта владних повноважень кореспондує принцип юридичної визначеності як право приватної особи на передбачуваність рішення такого суб"єкта.

Наявність права позивача на звільнення його у відставку як судді Конституційного Суду України по досягненню 65-річного віку та бездіяльність відповідача з прийняття рішення на таку відставку вливає на майновий стан позивача щодо отримання належного забезпечення як судді у відставці тощо, що є порушенням гарантій незалежності і недоторканності судді, які встановлені державою.

Виходячи з системного аналізу загальних принципів адміністративного права, як-то: принцип пріоритету прав і свобод людини та громадянина; принцип верховенства права та правового закону; принцип рівності однорідних суб`єктів адміністративного права перед законом; принцип демократизму; принцип взаємної відповідальності суб`єктів публічної адміністрації і об`єктів публічного управління; принцип гуманізму і справедливості у взаємовідносинах між суб`єктами публічної адміністрації та об`єктами публічного управління, та правових концепцій Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що у випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура має бути дотримана в строки, встановлені законом.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, у відношенні позивача не дотримано таких принципів, як "належного урядування", "юридичної визначеності" та "законних очікувань", що мало місце внаслідок триваючого неприйняття рішення про звільнення його, як судді Конституційного Суду України у відставку.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлене Верховним Судом право позивача на звільнення з посади судді у відставку, а також з метою належного захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов"язання Конституційний Суд України на спеціальному пленарному засіданні Суду прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у зв`язку із досягненням 65-річного віку у відставку протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили.

З приводу інших доводів учасників судового засідання та пояснень, викладених письмово, суд не бере їх до уваги, з огляду на встановлені обставини та враховуючи усталену практику ЄСПЛ, яка зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер ) до Конституційного Суду України (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 14, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Зобов"язати Конституційний Суд України на спеціальному пленарному засіданні Суду прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у зв"язку із досягненням 65-річного віку у відставку протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили.

3. В інший частині позову - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Конституційного Суду України (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 14, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст рішення складений 30.10.2019.