Справа № 420/6320/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6320/19
УХВАЛА

30 жовтня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління МВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання призначити на рівнозначну посаду, вважати вимушеним прогул позивача та зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління МВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №1177/ос начальника Головного управління МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2 ), дільничного інспектора міліції Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області, з 06 листопада 2015 року за п.64 «г» (через скорочення штатів);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, призначити позивача на рівнозначну посаду тій, що він займав на час звільнення;

- вважати вимушеним прогул позивача у зв`язку з виданням наказу №1177/ос від 04.11.2015 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши дану позовну заяву, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам ст.ст.160, 161 КАС України.

Суддя зазначає, що відповідно до п.9 ч.1 ст.4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 статті 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 1 статті 55 КАС України визначено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.4 ст.55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, з урахуванням наведених положень КАС України, Головне управління МВС України в Одеській області та Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Одеській області є самостійними суб`єктами владних повноважень в розумінні приписів КАС України.

Отже, позивачу необхідно визначитись із відповідачем (відповідачами) у справі та надати до суду відповідні уточнення до позову в цій частині.

Також, суддя звертає увагу на те, що згідно з ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається, в тому числі, зміст позовних вимог.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

2) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

3) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч.1 ст.5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст позовних вимог впливає на з`ясування наявності підстав або перешкод для відкриття провадження у справі.

При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідач має право на подання відзиву на позовну заяву, а отже має бути обізнаним відносно чого (якої саме позовної вимоги) він має надавати таку заяву по суті справи.

Тобто, предмет позову має бути визначений чітко та конкретизовано в прохальній частині позовної заяви.

Разом з цим, як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд вважати вимушеним прогул позивача, що не узгоджується із вимогами ст.5 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, фактично позивачем заявлено вимогу про встановлення судом певних фактів, які не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже позивачу необхідно визначитись із вказаною позовною вимогою та привести її у відповідність до ст.5 КАС України.

Крім того, суддя зазначає, що відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, за приписами ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, як вбачається з даної статті, початок строку звернення визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Разом із позовною заявою позивачем також подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 25.10.2019 року, в якій він просить суд визнати поважними причини пропуску позивачем строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав та законних інтересів та поновити даний строк.

Зазначена заява обґрунтована наступним.

Позивач зазначив що, проходячи службу в органах внутрішніх справ Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району у м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області на посаді дільничного інспектора міліції, з 06 листопада 2015 року наказом №1177 о/с начальника ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 року звільнений у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Однак, як вказує позивач, витяг із вказаного наказу від 04.11.2015 позивачу фактично надано лише в липні 2019 року. Не погоджуючись із наказом про звільнення, позивач подав адміністративний позов про його скасування.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що 23 жовтня 2015 року позивача звинувачено у скоєнні злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в місцях виконання покарань, де позивач знаходився по 02 лютого 2016 року, у зв`язку з чим, позивач вважає, що строк на оскарження незаконного наказу №1177 о/с від 04.11.0215 року, передбачений ч.5 ст.122 КАСУ пропущено з причини, незалежної від позивача та з вагомих підстав.

В свою чергу, в позовній заяві позивач також зазначив, що лише влітку 2019 року, через тривалий час після звільнення, позивачу надано копію оскаржуваного наказу №1177 о/с від 04.11.2015року.

Крім того, позивач вказує, що про звільнення він дізнався коли йому було видану наказ та трудову книжку.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом, суддя зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, позивача 19.10.2015 року призначено на посаду дільничного інспектора міліції Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та у м. Теплодар) ГУМВС України в області, увільнивши від посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУМВС.

З 23.10.2015 року по 02.02.2016 року позивач перебував в установі Державної кримінально-виконавчої служби.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, 04.11.2015 року позивача звільнено у запас Збройних Сил з 06.11.2015 року «через скорочення штатів».

Водночас, до адміністративного суду з даною позовною заявою позивач звернувся лише 25.10.2019 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач звернувся до начальника ГУ НП в Одеській області із заявою від 21.05.2019 року з проханням надати завірені належним чином копії документів, пов`язаних із звільненням з ОВС від 04.11.2015 року, а саме: витяг з наказу про звільнення з ОВС, лист ознайомлення з наказом про звільнення з ОВС, лист отримання бланку трудової книжки, розрахунок виплат та утримань, пов`язаних із звільненням через скорочення штатів МВС.

Згідно листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.05.2019 року №9/С-744, позивачу на його заяву від 21.05.2019 року надано витяг з наказу про звільнення з органів внутрішніх справ від 04.11.2015 року №1177 о/с та завірену копію внутрішньої титульної сторінки особової справи з відміткою щодо отримання трудової книжки та отримання витягу з наказу.

З копії внутрішньої титульної сторінки особової справи також вбачається, що позивач під підпис отримав трудову книжку та витяг з наказу, проте, з поданих копій документів неможливо встановити дату їх отримання позивачем.

Отже, з урахуванням зазначеного, суддя дійшов висновку, що на момент звернення позивача до начальника ГУ НП в Одеській області із заявою від 21.05.2019 року, позивач вже отримав трудову книжку із записом про його звільнення від 04.11.2015 року, оскільки в своїй заяві позивач зазначає дату звільнення та просить надати лист отримання бланку трудової книжки.

При цьому, витяг з наказу про звільнення з органів внутрішніх справ від 04.11.2015 року №1177 о/с та завірену копію внутрішньої титульної сторінки особової справи з відміткою щодо отримання трудової книжки та отримання витягу з наказу, як вбачається з матеріалів справи, позивачу за його заявою від 21.05.2019 року надіслано 30.05.2019 року разом із супровідним листом №9/С-744.

Суддя зазначає, що позивачем додано до позовної заяви копію трудової книжки, в якій зроблено запис про звільнення позивача від 06.11.2015 року згідно наказу №1177 о/с від 04.11.2015 року, а також копія послужного списку позивача з особовим номером М-127901, в якому також міститься запис про звільнення позивача відповідно до оскаржуваного ним наказу №1177 о/с від 04.11.2015 року.

Водночас, як вбачається з листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.05.2019 року №9/С-744, даний послужний список не надавався разом із зазначеним листом Ліквідаційної комісії, проте, позивачем надано до суду його копію.

Таким чином, суд вважає безпідставними, необґрунтованими та недоведеними документально доводи позивача про те, що витяг із наказу №1177 о/с від 04.11.2015 позивачу фактично надано лише в липні 2019 року.

Водночас, суддя звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві вказує, що 23 жовтня 2015 року позивача звинувачено у скоєнні злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в місцях виконання покарань, де позивач знаходився по 02 лютого 2016 року.

Проте, жодних обставин, які б завадили позивачу отримати копію оскаржуваного ним наказу у період після 02 лютого 2016 року по «липень 2019 року» (як вказує позивач), тобто на протязі більш, ніж три роки, ні в позовній заяві, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не вказує.

Натомість, позивач звернувся до суду із позовом, в тому числі, про його звільнення, майже через чотири роки після видання даного наказу та звільнення позивача з роботи.

Більш того, навіть посилаючись на те, що позивач лише влітку 2019 року отримав копію оскаржуваного наказу, він не наводить жодних обставин, що перешкоджали б йому одразу звернутись до суду, а не лише 25.10.2019 року.

Суддя зазначає, що інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Поважність причин пропуску строку звернення до суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків. Так, поважними причинами можуть бути визнані: захворювання, що перешкоджає звернутись до суду, відрядження, несвоєчасне отримання оскаржуваного рішення, тощо.

З урахуванням наведених доводів позивача, судом вбачається, що позивачем було свідомо не виявлено бажання отримувати наказ на протязі більш, ніж три роки, тобто проявлено байдужість до своїх прав, що жодним чином не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене судом, оцінюючи у сукупності доводи позивача, зважаючи на звільнення позивача 02.02.2016 року з установи Державної кримінально-виконавчої служби, суддя дійшов висновку, що останнім не доведено поважність причин пропуску місячного строку звернення з даною позовною заявою до адміністративного суду відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки останній звернувся із позовною заявою лише 25.10.2019 року, тобто більш, ніж через 3 роки після видання оскаржуваного наказу та звільнення позивача з установи Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому, позивачем не наведено жодних причин та не надано жодних доказів, що обґрунтовують таку тривалу неможливість звернення позивача до суду із поданою ним позовною заявою.

Отже, суд вважає, що підстави поновлення строку звернення до суду, які вказані позивачем у клопотанні є неповажними.

З урахуванням зазначеного, суддя дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, а тому у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду слід відмовити.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином суддя зазначає позивачу про необхідність протягом десяти днів з дня вручення ухвали надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення.

Згідно ч. 1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виявлені недоліки мають бути усунені позивачем шляхом надання до суду (з копією для відповідачів) уточненої позовної заяви з урахуванням вищевикладеного суддею в даній ухвалі, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення.

За таких обставин, враховуючи, що виявлені недоліки перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суддя доходить висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху, а позивачу наданий термін для усунення недоліків.

Суд вважає за доцільне також зазначити, що у разі своєчасного виконання ухвали суду, та направлення необхідних документів засобами поштового зв`язку, позивачу, з метою попередження повернення судом позовної заяви позивачеві з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху, необхідно завчасно повідомити суд відповідними засобами зв`язку (телефон, факс, електрона пошта, тощо) про надіслання матеріалів до суду, оскільки згідно з п.1 та п.2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 року за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Керуючись ст.ст. 120, 122, 123, 160, 161, 169 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління МВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання призначити на рівнозначну посаду, вважати вимушеним прогул позивача та зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного зв`язку) усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала окремо від остаточного судового рішення оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Соколенко