Справа № 604/1086/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10288/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року (ухвала постановлена у смт. Підволочиську судом у складі головуючого судді Сташківа Н. Б.) про відмову у роз`ясненні судового рішення у справі № 604/1086/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.02.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нездійснення перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18.11.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 № 268», та довідки № 103 від 12.05.2017 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016, яка виготовлена Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області, починаючи з 01.01.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження граничним розміром за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016. В решті позову відмовлено.

16.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просила роз`яснити рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.02.2018 щодо порядку виплати їй недоотриманої пенсії з 01.01.2016, а саме вказати, чи слід виплачувати недоотриману пенсію одноразово без врахування постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018, чи з врахуванням порядку виплати, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

Заява обґрунтована тим, що відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, але виплату заборгованості проводить з врахуванням пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 й посилається на те, що в рішенні суду не зазначено, що виплату заборгованості слід здійснити однією сумою. Однак, на момент ухвалення рішення суду постанова Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 не була чинною (набрала чинності 24.02.2018), тому не може поширюватися на спірні правовідносини.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11.09.2019 заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення питання. Суд першої інстанції в описовій та мотивувальній частині ухвали правильно встановив, що при перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії відповідач не має враховувати постанову Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 та повинен здійснити виплату суми заборгованості одним платежем. Тому висновок суду щодо відмови в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення не відповідає встановленим обставинам справи та є помилковим.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.02.2018 є чітким та зрозумілим, і не містить положень стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

При цьому, роз`яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню. Дана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 766/10242/16-а.

У справі встановлено, що суд першої інстанції в рішенні від 23.02.2018 зобов`язав ГУПФ України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900 від 23.12.2015, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18.11.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 № 268», та довідки № 103 від 12.05.2017 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016, яка виготовлена Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області, починаючи з 01.01.2016.

Рішення суду першої інстанції ухвалене до набрання законної сили постанови КМ України від 21.02.2018, відносно застосування якої ставиться питання в заяві про роз`яснення судового рішення, тому положення зазначеного нормативно-правового акту уряду при вирішенні справи по суті судом першої інстанції до уваги взяті не були.

Як видно зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення, ОСОБА_1 просить роз`яснити не зміст рішення суду, його резолютивну частину, а порядок виконання такого рішення.

Однак, встановлення способу виконання судового рішення із зазначенням порядку виплати недоотриманої пенсії при виконанні судового рішення, не є роз`ясненням судового рішення в розумінні норм КАС України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду від 23.02.2018.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України механізм не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення, чи не знає способу або порядку його виконання. Суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення питання, тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року про відмову у роз`ясненні судового рішення у справі № 604/1086/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
М. П. Кушнерик
Повний текст постанови виготовлений 01.11.2019.