Справа № 420/2473/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2473/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Збарацької А.І.

За участю сторін:

Представника позивача: Чорного О.В.

Представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» до головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» до головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2019 року № про донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 237 197 грн. - за основним зобов'язанням, та 118 599 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 року № про донарахування підприємству грошових зобов'язань з податку на прибуток на суму 264 071 грн. - за основним зобов'язанням, 132 036 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) були винесені податковим органом на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки №464/15-32-14-01/39112612 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 року по 30.09.2018 року», а тому вони є протиправними та такими, що підлягаю скасуванню, оскільки з боку ТОВ «Вестт» відсутні порушення вимог Податкового кодексу України та іншого чинного законодавства.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

30.07.2019 року, 03.10.2019 року у справі були проведені підготовчі засідання, в яких представники позивача та відповідача надали пояснення, у тому числі письмові (т. 3 а.с. 203-208), відзив на адміністративний позов (т. 3 а.с. 175-178), та додаткові письмові докази (т. 3 а.с. 184-195, 209, 211-227).

03.10.2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 23.10.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання 23.10.2019 року не з'явився, про дату та час та місце розгляду справи головне управління ДФС в Одеській області було повідомлено належним чином та своєчасно. Разом з тим, представники контролюючого органу приймали участь у підготовчих судових засіданнях, надали відзив на адміністративний позов (т. 3 а.с. 175-178), з якого вбачається що відповідач позов не визнає, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає законними та обґрунтованими, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судом у справі встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестт» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.02.2014 року за № 1 051859 (т. 1 а.с. 23-26).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача є: інші спеціалізовані будівельні роботи; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); будівництво трубопроводів (т. 1 а.с. 23-26).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестт» має ліцензію серії АЕ №290123 від 18.04.2014 року, видану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, що дозволяє йому здійснювати господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури (т. 1 а.с. 112-113).

Також у позивача в наявності ліцензія Державної архітектурно-будівельною інспекції України від 15.03.2017 року №11-Л, що дає можливість йому здійснювати господарську діяльність з будівництва об'єктів 4 та 5 категорії складності (т. 1 а.с. 114-115).

В період з 22.02.2019 року по 15.03.2019 року на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 07.02.2019 року №868, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, направлень на перевірку від 18.02.2019 року №№ з 944/14-01 по 952/14-01, та від 25.02.2019 року №1311/14-01, №1312/14-01 (т. 3 а.с. 184-194) головними державними ревізорами-інспекторами відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Ілечком П.М., Байрак Н.В., головним державним ревізором-інспектором відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління погашення боргу ГУ ДФС в Одеській області Поліщуком Д.А., головними державними ревізорами-інспекторами відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими розрахунками управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Попенковою Л.А., Прохоровою І.В., головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи управління доходів і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Івашиною О.М., головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Панченко Л.В., головними державними ревізорами-інспекторами відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДФС в Одеській області Московчуком О.В., Шовколюком О.В., головними державними ревізорами-інспекторами відділу моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Луценко А.В., Завка Д.В. було проведено планову документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 року по 30.09.2018 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт №464/15-32-14-01/39112612 від 22.03.2019 року (т. 1 а.с. 44-82) у висновках якого зазначено про порушення позивачем наступних норм законодавства:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в декларації за І квартал 2017 року на суму 73 350 грн.;

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 264 071 грн., у т.ч.: в 3 кварталі 2016 року на суму 288 грн.; в 4 квартал 2016 року на суму 5 670 грн.; в 2 кварталі 2017 року на суму 17 998 грн.; в 3 кварталі 2017 року на суму 240 115 грн.

- п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 237 197 грн., у т.ч.: в серпні 2016 року на суму 50 875 грн.; в вересні 2016 року на суму 14 205 грн.; в жовтні 2016 року на суму 10 583 грн.; в листопаді 2016 року на суму 20 750 грн.; в грудні 2016 року на суму 31 484 грн.; в січні 2017 року на суму 26 500 грн.; в лютому 2017 року на суму 55 300 грн.; в березні 2017 року на суму 26 000 грн.; в квітні 2017 року на суму 1 500 грн.

За результатами вищезазначеної перевірки головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області були винесені наступні податкові повідомлення-рішення (далі - ППР):

- за порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України - ППР №1 від 12.04.2019 року (т. 1 а.с. 41), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 264 071,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 132 036,00 грн.;

- за порушення п.п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України - ППР № від 12.04.2019 року (т.1 а.с.40), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 237 197,00 грн., та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 118 599,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому судом під час розгляду справи встановлено, що зазначені в акті перевірки №464/15-32-14-01/39112612 від 22.03.2019 року порушення були визначені контролюючим органом товариству з обмеженою відповідальністю «Вестт» через господарські взаємовідносини позивача з контрагентом-підприємством ТОВ «Спецбудтехніка-В», яке надавало йому послуги та продавало товари для здійснення позивачем власної господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

В силу п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп. 75.1.2).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп. 134.1.1п. 134.1 ст. 134 ПК України).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст.135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 ПКУ).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За положеннями п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ПКУ).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з акту перевірки та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, ТОВ «Вестт» (у перевіряємий податковим органом період) здійснювало будівництво та надавало чималу кількість послуг в даній сфері, а саме: будівництво готельно-оздоровчого комплексу за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Пляжна, 7; будівництво 16-ти поверхової секції №6 на об'єкті будівництва - багатоповерхового житлового будинку зі вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами в м.Одеса, МКР "В" житлового району ім. Таїрова; будівництво спортивно-оздоровчого тенісного клубу за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Паркова, 17; влаштування залізобетонного каркаса, заповнення стін газобетоном 16-поверхової секції №5 на об'єкті будівництва - багатоповерхового житлового будинку зі вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами в м. Одеса, МКР "В" житлового району ім.Таїрова; будівництво реакційного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Пляжна, 11, 13; ремонтно-відновлювальні роботи південного берегоукріплення ДП «ГПК Україна», за адресою: М. Одеса, Митна площа,1 та інші.

З метою здійснення власної господарської діяльності та виконання вищезазначених будівельних робіт між позивачем та ТОВ «Спецбудтехніка-В» було укладено наступні договори:

1) договір підряду №010317 від 01.03.2017 року (т. 1 а.с. 100-103), предметом якого є виконання робіт по улаштуванню буронабивних паль діаметром 530 мм на об'єкті «Готельно-оздоровчий комплекс за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Пляжна, 7).

Пунктом 2.1. вищевказаного Договору визначено, що договірна ціна цього Договору складає 147 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 24 500,00 грн.

Пунктом 2.4 Договору зазначено, що факт приймання виконаних робіт підтверджується Актами приймання виконаних підрядних робіт.

2) договір про надання послуг №4155 від 01.04.2015 року (т. 2 а.с. 61-64), предметом якого є надання позивачу (як замовнику) товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудтехніка-В» (як виконавцем) послуг автотранспортом, будівельною технікою та вантажопідйомними машинами та механізмами, з особами, які мають право на керування такою технікою, в технічно справному стані для використання їх у виробничі діяльності ТОВ «Вестт».

Відповідно до п. 1.2 Договору виконавець зобов'язується розпочати надання послуг за цим Договором через два дні з моменту отримання замовлення від замовника (із зазначенням найменування техніки та бажаної кількості годин роботи) та надавати їх щоденно до моменту отримання письмового повідомлення замовника про припинення надання послуг.

Згідно п. 2.1 Договору сума оплати за роботу техніки визначається на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, виходячи з вартостей послуг, визначених у додатках до цього договору.

Судом встановлено, що позивачем в рамках зазначеного договору було залучено вантажний автокран LIEBHERR LTM 1095 для виконання робіт по об'єкту: «Ремонтно-відновлювальні роботи Південного берегоукріплення ДП «ГПК Україна» за адресою: м.Одеса, Митна площа,1 (т. 2 а.с. 71-72, 75).

При цьому вантажний автокран LIEBHERR LTM 1095 знаходився у ТОВ «Спецбудтехніка-В» на підставі договору лізингу та перебував на балансі ТОВ «Спецбудтехніка-В», що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю.

3) договір оренди обладнання та механізмів №28/12 від 28.12.2016 року (т. 1 а.с. 124-128), предметом якого є надання позивачем ТОВ «Спецбудтехніка-В» у тимчасове платне користування обладнання та механізмів для використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.1.2 Договору найменування техніки, яке наридається орендарю за цим договором, його комплексність, технічні характеристики зазначені в Додатку та актах надання послуг, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору орендна плата нараховується на основі тарифу орендодавця, вказується в рахунках-фактурі та актах здавання-приймання робіт (наданих послуг), які підписуються сторонами.

Згідно акту приймання передачі від 28 грудня 2016 року в оренду позивачем надавалася наступна техніка: компресор дизельний CMD 8/10 у кількості 1 одиниці; компресор дизельний ПКСД у кількості 1 одиниці; компресор дизельний, у кількості 1 одиниці; молоток відбійний для компресора у кількості 1 одиниці; молоток відбійний для компресора у кількості 1 одиниці.

4) договір №ТО-30/06 від 30.06.2016 року (т. 1 а.с. 183-188), предметом якого є отримання позивачем (як замовником) від ТОВ «Спецбудтехніка-В» (як виконавця) послуг з технічного обслуговування та ремонту баштового крану КБ 408.21.

Відповідно до п.1.1 Договору ТОВ «Спецбудтехніка-В» зобов'язується надавати послуги з технічного обслуговування і ремонту баштового крану КБ 408.21, а замовник ТОВ «Вестт» зобов'язується приймати та оплачувати надані послуги та виконанні роботи.

Згідно до п.2.1 Договору ТОВ «Спецбудтехніка-В» надає послуги з технічного обслуговування в липні 2016 року - квітні 2017 року або поза графіком за окремим викликом замовника.

При цьому судом встановлено, що баштовий кран КБ 408.21 належить TOB «ВЕСТТ» на праві власності та був придбаний позивачем за результатами проведення електронних торгів, що підтверджується актом державного виконавця про проведення електронних торгів від 14 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 190).

5) договір на технічне обслуговування будівельної техніки №0301/17-1 від 03.01.2017 року (т. 2 а.с. 19-24), предметом якого є отримання позивачем від ТОВ «Спецбудтехніка-В» послуг з технічного обслуговування і ремонту вантажопідіймальних кранів, перелік яких зазначено в додатку до даного договору.

Відповідно до п.3.1 Договору загальна вартість договору визначається сумою ціни за технічне обслуговування вантажопідіймальних кранів, зазначених в актах та сумарною віртістю та запасних частин, зазначених у рахунках-накладних.

Згідно додатку №1 до договору №0301/17-1 від 03.01.2017 року вбачається, що технічному обслуговуванню підлягає баштовий кран РОТАIN МС 85 В. Термін проведення технічного обслуговування становить період з січня 2017 року по грудень 2017 року.

6) договір купівлі-продажу №30/08-16 від 30.08.2016 року (т. 2 а.с. 86-87) предметом якого є купівля-продаж комплекту опалубки, асортимент, кількість та ціна якої вказана в Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна вартість товару складає 1 100 000,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 183 333,33 грн.

Згідно до п.3.2 Договору оплата товару здійснюється на рахунок ТОВ «Спецбудтехніка-В» у вигляді 100% передплати.

На підтвердження виконання ТОВ «Спецбудтехніка-В» робіт та надання послуг за вищезазначеними договорами позивач надав до суду всі передбаченні умовами договорів та вимогами чинного законодавства України первинні документи: акти наданих послуг (т.1 а.с.119, 130, 234-237, т. 2 а.с. 26-29), акти приймання-передачи (т.1 а.с.129, 228-233, т. 2 а.с.75, 78, 80), акти повернення майна (т. 1 а.с. 131), довідки про виконані роботи (т. 2 а.с. 76-77, 79, 81), платіжні доручення (т. 1 а.с. 120, 132, 248-250, т. 2 а.с. 1, 30, 83, 96-102), рахунки-фактури (т. 1 а.с. 121, 238-244, т. 2 а.с. 82, 90-95), рахунки на оплату (т. 1 а.с. 245-247, т. 2 а.с. 57-60), податкові накладні (т. 1 а.с. 122-123, 133, 193, т. 2 а.с. 2-18, 53-56, 84-85, 103-118), видаткові накладні (т. 2 а.с. 134), оборотно-сальдові відомості по підприємству контрагенту щодо необоротних активів (т. 1 а.с. 134-137), заявки на вантажопідйомні механізми (т. 2 а.с.71), товарно-транспортні накладні (т. 2 а.с. 119-131), подорожні листи (т.2 а.с.132-133), рапорти про роботу баштового крану (т. 2 а.с. 49-52), посвідчення машиніста та наказ про прийняття його на боту (т. 2 а.с. 74, 135), довіреність на отримання товару (т.2 а.с.136).

Також позивачем було надано та судом досліджено первинну документацію, що свідчить про використання ТОВ «ВЕСТТ» отриманих від контрагента ТОВ «Спецбудтехніка-В» товарів та послуг у власній господарській діяльності з виконання будівельних робіт на адресу підприємств-замовників ТОВ «ІН-КОМ-БУД», ТОВ «Одесоблбуд», ТОВ «Лаун Палац», ТОВ «РД-Строй СУ-2», колективна фірма «Вестт», ДП «ГПК Україна», ТОВ «Вестт Буд», ТОВ «Цивільжитлобуд» (т. 1 а.с. 104-111, 116, 138-156, 157-182, 192-202, 203-213, т. 2 а.с. 31-44, 65-70, 137-140, 157-250, т. 3 а.с. 1-14).

Крім того позивачем були надані до суду документи на підтвердження наявності у нього техніки, договори щодо обслуговування яких були укладені із ТОВ «Спецбудтехніка-В», а також документи, що підтверджують наявність в його штаті працівників, допущених до виконання робіт на автотранспортних засобах, баштових кранах.

Однак, як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган з посиланням на наявну в нього податкову інформацію відносно контрагента позивача, дійшов висновку про неможливість виконання цих господарської операції ТОВ «Спецбудтехніка-В», оскільки зазначений контрагент не знаходиться за податковою адресою, а також у зв'язку із ненаданням TOB «ВЕСТТ» первинних документів, які б підтверджували фактичні обсяги виконаних господарських операцій (обсяги виконаних робіт (наданих послуг) та обслуговування техніки, одиниці виміру роботи техніки, місце та напрямок роботи, проміжок часу, інформацію щодо використаних під час здійснення робіт матеріалів, та комплектуючих, їх виду, кількості, об'єму, тощо; інформацію щодо роботи машин чи механізмів, їх виду, часу, тощо; інформацію щодо витрачання під час здійснення робіт робочого часу, ідентифікації осіб, які приймали участь у здійсненні господарських операцій; інформацію щодо місця (адреси) наданих послуг; первинні документи (товарно-транспортні накладні, інше), які б підтверджували фактичне перевезення ТМЦ від постачальника ТОВ «Спецбудтехніка-В».

Суд вважає такі висновки акту помилковими та такими, що спростовуються фактичними обставинам справи.

Так, як зазначив в судовому засіданні представник TOB «ВЕСТТ», позивач є великою підрядною організацією, яка виконує великий обсяг будівельних робіт. При виникненні великих обсягів замовлення, позивач у зв'язку із браком власних сил, потужностей та необхідної техніки вимушений заключати договори субпідряду з іншими підприємствами, яким в даному випадку є підприємство ТОВ «Спецбудтехніка-В». Крім того, позивачем було придбано у зазначеного контрагента комплект опалубки для використання у будівництві.

При цьому контрагента позивач обирав з достатньою мірою обачності та обережності, перевіряв всю інформацію щодо нього, яка є у відкритому доступі (як-то наявність певної репутації на ринку підрядних послуг, реєстрація підприємства платником податку на додану вартість, у разі виконання будівельних робіт - наявність ліцензії на здійснення таких робіт), а у випадку придбання комплекту опалубки - наявність цього товару у постачальника.

ТОВ «Спецбудтехніка-В» виконувало свої зобов'язання за договорами якісно та в оговорені у договорах терміни, будь-яких зауважень у позивача, як замовника таких робіт та послуг з будівництва до зазначеного підприємства не виникало. Первинні документи за результатами господарських операції складались своєчасно та у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд вважає слушною думку представника TOB «Вестт» про те, що в обов'язок позивача не входило проведення перевірки штатного розпису підприємства-контрагента, а також наявності у нього певної кількості штатних працівників, складських приміщень, будівель, споруд, майданчиків для зберігання ТМЦ, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, машин, механізмів та обладнання завантажувально-розвантажувальних робіт, транспорту, будь-яких матеріалів (сировини) та товарних запасів, необхідних для ведення господарської діяльності з позивачем.

Також суд приймає до уваги, що позивачем було надано до суду докази на спростування тверджень відповідача про відсутність у ТОВ «Спецбудтехніка-В» необхідного трудового ресурсу та основних засобів виробництва, а саме податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (за формою №1ДФ), а також фінансові звіти суб'єкта малого підприємства (за формою №1-м), з яких вбачається що контрагент позивача мав реальну змогу виконати відповідні роботи та надати послуги. Що стосується факту придбання позивачем у ТОВ «Спецбудтехніка-В» комплекту опалубки, позивачем були надані докази наявності цього товару у постачальника на момент здійснення продажу (т. 2 а.с. 141-156).

Також суд зазначає, що згідно витягів з ЄДРПОУ контрагент позивача на момент здійснення господарських правовідносин з ТОВ «Вестт» був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа; перебував на обліку в податковому органі та був платником ПДВ. Крім того, відповідно до видів його господарської діяльності за КВЕД, підприємство могло надавати такого роду послуги, що не суперечить положенням чинного законодавства та відповідає загальноприйнятій практиці. Також у ТОВ «Спецбудтехніка-В» були необхідні дозволи на виконання робіт.

При цьому у період здійснення спірних господарських правовідносин з позивачем будь-яких записів щодо відсутності ТОВ «Спецбудтехніка-В» за його місцезнаходження, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до ЄДРПОУ не вносилось.

В акті перевірки та у відзиві на адміністративний позов немає жодних посилань відповідача на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість у ТОВ «Спецбудтехніка-В» на момент укладання чи виконання договорів були скасовані чи визнанні недійсними за рішенням суду.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на податкову інформацію відносно контрагента позивача, суд зазначає, що наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем Державної фіскальної служби, що не оформлена рішеннями суб'єкта владних повноважень, не є юридичним фактом та утворює лише підставу для перевірки такої інформації. Зазначена податкова інформація може, на думку суду, породжувати певні сумніви у посадових осіб контролюючого органу щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що платнику податків його контрагентом послуги не надавались, а товари не постачались. Використання відповідачем при визначенні порушень платнику податків (що мають наслідком збільшення податковим органом податкових зобов'язань цього платника) лише податкової інформації не є належним способом діяльності суб'єкта владних повноважень у відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України

Крім того, слід також зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 року у справі №815/2946/13-а , від 17.04.2018 року у справі №820/475/17.

Суд зазначає, що при вирішенні податкових спорів суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас таких доказів податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій позивача з контрагентами не спростовано. ГУ ДФС в Одеській області не наведено також жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умови договорів не виконано.

Можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про наявність таких порушень з боку ТОВ «Вестт», а також про відсутність у позивача, як покупця послуг, права на здійснення господарських витрат та формування податкового кредиту з ПДВ, а тому не позбавляють позивача права на їх відображення у податковому обліку.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року ("Булвес АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбачуваним і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Будь-яких доказів того, що позивач діяв без реальної господарської мети отримання прибутку, або з наміром штучного заниження бази оподаткування з податку на додану вартість, представниками відповідача до суду не надано.

Зокрема, в акті перевірки відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку із ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Спецбудтехніка-В» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Ними також не надано доказів визнання господарських договорів між позивачем та його контрагентам недійсними або фіктивними, притягнення посадових осіб господарюючих суб'єктів до відповідальності за порушення законних правил ведення підприємницької діяльності.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи відповідачем не надано: рішення суду відносно контрагента позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»); рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; рішення суду про визнання правочинів з контрагентом недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України; рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

Водночас під час розгляду справи та дослідження письмових доказів у справі представниками ГУ ДФС України не було висловлено будь-яких зауважень до форми складання та змісту первинних документів, наданих позивачем на обґрунтування фактичності виконаних господарських операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на результатах інформації, щодо контрагента позивача - ТОВ «Спецбудтехніка-В», а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді.

Щодо посилання відповідача на ненадання йому товарно-транспортних накладних, суд зазначає що товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. За наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару та його використання у власній господарській діяльності, відсутність ТТН не може бути підставою для невизнання витрат із придбання матеріальних цінностей. Відсутність ТТН також не може позбавити й права на податковий кредит із ПДВ за наявності документів, які вимагає Податковий Кодекс України у цьому випадку. Підставою для формування податкового кредиту з ПДВ є наявність належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Аналогічна правові позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16.

Крім того суд зазначає, що такі товарно-транспортні накладні були наданні позивачем до суду.

Суд зазначає, що він не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 року по справі №816/2023/15, від 26.03.2019 року по справі №812/8245/13-а, від 19.06.2018 року по справі №826/7704/16, яка за вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України є обов'язковою для врахування судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин.

Аналогічну правову позицію було висловлено також П'ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 23.01.2019 року по справі №814/875/18.

Посилання відповідача в акті перевірки на недоліки окремих первинних документів, зокрема актів виконаних робіт (послуг), складених за результатами господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спецбудтехніка-В» спростовуються матеріалами адміністративної справи. При цьому контролюючим органом не було зазначено переліку конкретних документів із зазначеними недоліками та не надано їх до суду на обґрунтування зазначених тверджень.

Крім того, суд зазначає, що документи та інші дані, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, що відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо. Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі №826/21425/15.

На підставі вищезазначеного, враховуючи надання позивачем всіх первинних документів, що стосуються господарських операцій за участі контрагента ТОВ «Спецбудтехніка-В», які фактично підтверджують їх реальне здійснення і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання послуг та матеріалів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів та послуг в господарській діяльності, суд доходить висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення сум на придбання таких

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «Вестт» про визнання їх протиправними та скасування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з'їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов'язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов'язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 08.04.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вестт» та адвокатським бюро «Олексія Чорного, в особі керуючого Чорного Олексія Віталійовича було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №08/04 (т. 1 а.с. 32-35).

Відповідно до п.1.1 Договору адвокат зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату правову допомогу з написання адміністративного позову про скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 22.03.2019 року №464/15-32-14-01/39112612 та представництва інтересів Замовника у суді.

Згідно п. 1.2 Договору адвокату замовником надаються наступні повноваження: представляти інтереси замовника в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах установах організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в тому числі в правоохоронних органах, органах прокуратури, виконавчої служби, а також усіх місцевих, адміністративних, господарських судах, апеляційних судах (у тому числі у Верховному суді), адміністративних судових органах з усіх питань, що виникають при вирішенні справи щодо написання адміністративного позову про скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 22.03.2019 року №464/15-32-14-01/39112612, та супроводження наведеної справи у суді, зазначеної у п. 1.1. цього Договору, а замовник зобов'язується оплачувати надану кавову допомогу.

Відповідно до п. 3.1 Договору гонорар адвокату визначається, виходячи зі складності справи, використаного адвокатом часу та характеру справи, що знаходить своє відображення у Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього Договору, та сплачується протягом 3 днів з моменту підписання сторонами звіту про надання правової допомоги.

25.04.2019 року між сторонами було підписано звіт про надання правової (правничої) допомоги відповідно до договору №08/04 від 08.04.2019 року, згідно якого адвокатським бюро була надано позивачу наступна правова (правнича) допомога, а саме:

- вивчення матеріалів справи (акту перевірки) (1 година) - 1000,00 грн.;

- підготування позову про скасування податкових повідомлень-рішень до Одеського окружного адміністративного суду (5 годин) - 7000,00 грн.;

- формування додатків до позову про скасування податкових повідомлень-рішень та опис первинних документів (2 години) - 1400,00 грн.;

- подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду (1 година) - 800,00 грн.

Гонорар за правову (правничу) допомогу, надану адвокатом у звітному періоді склав - 10200,00 грн.

25.04.2019 року адвокатським бюро «Олексія Чорного» було виставлено позивачу рахунок витрат на правову допомогу відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги №08/04 від 08.04.2019 року (т. 1 а.с. 38), а позивачем в свою чергу 26.04.2019 року та 11.06.2019 року сплачено адвокату гонорар, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру (т. 3 а.с. 209).

Суд зазначає, що заперечень проти заяви позивача про стягнення з головного управління ДФС в Одеській області судових витрат на правову допомогу, клопотань про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, відповідачами не надано.

При цьому суд вважає, що витрати позивача у розмірі 10200,00 грн. на правову допомогу є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт щодо підготовки процесуальних документів та прийняття участі у судових засіданнях. Підготовлені позивачем документи за своїм змістом не дублюються, за кількістю підготовлених сторінок ці документи співмірні із часом на їх підготовку.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» у повному обсязі, а також додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10200,00 грн.

Також судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 11 278,55 грн., про що свідчать платіжне доручення №2739 від 22.04.2019 року, №2480 від 21.02.2019 року, № 2481 від 21.02.2019 року, №2490 від 21.02.2019 року, який також підлягає стягненню на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» (65013, м.Одеса, провулок 4-й Локомотивний, 38А) до головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС в Одеській області від 12.04.2019 року № та № .

Стягнути з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вестт» суму понесених позивачем судових витрат, пов'язаних з розглядом адміністративної справи у суді у розмірі 21 478,55 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 04 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.