Справа № 705/2303/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/2303/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Гудзенко В.Л., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича (далі по тексту - відповідач) в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 30 від 22.04.2019 року про накладення штрафу за адміністративне правопорушення; закрити адміністративне правопорушення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2019 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , згідно договору купівлі - продажу частини будинку від 28.05.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Кучер О.І., являється власником 11/40 частин будинку АДРЕСА_1 . З метою покращення умов проживання, позивач за власні кошти виконала капітальний ремонт своєї частини будинку, в ході якого у травні 2007 року здійснила добудову кухні, коридору, ванни і туалету із збільшенням розмірів своєї частини будинку. Будівництво добудови завершено у 2003 році та використовується позивачкою і членами родини за призначенням.

За результатами позапланової перевірки на « Будівництво будівель за адресою АДРЕСА_1 , посадовими особами відповідача встановлено, що ОСОБА_3 , у 2002 році, розпочала будівництво прибудови розмірами близько 4м на 6м та прибудови 4м на 7м без дотримання дозвільних документів на будівництво.

21.05.2018 року відділом державного архітектурно - будівельного контролю винесено припис про подачу повідомлення про початок виконання будівельних робіт або демонтування самочинно збудованих об`єктів до 21.07.2018 року.

24.05.2018 року, за результатами розгляду матеріалів перевірки, складених при проведені перевірки, у присутності позивача, начальником відділу державного архітектурно - будівельного контролю винесено постанову № 34 у справі про адміністративне правопорушення, в якій зазначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., який позивачем було сплачено.

Згідно направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 05.04.2019 року № 69, починаючи з 05.04.2019 року по 18.04.2019 року відділом державного архітектурно - будівельного контролю проводилась перевірка стану виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 21.05.2018 року № 32.

18.04.2019 року посадовими особами відповідача складено акт перевірки № 69 та протокол про адміністративне правопорушення від 18.04.2019 року № 30, відповідно до ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, згідно яких встановлено, що вимоги припису від 21.05.2018 року № 32 позивачем виконано не було, що є порушенням ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року.

Згідно постанови № 30 від 22.04.2019 року в.о. начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Уманської міської ради Шпильовим Р. Д. визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП, а саме: за невиконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 32 від 21.05.2018 року (далі по текст - оскаржувана постанова).

На ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснював свою діяльність згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, та правомірно виніс постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі по тексту - Закон № 3038-VI), Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі по тексту - Порядок №553), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04. 2007 № 877-V (далі по тексту - Закон № 877-V).

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону № 3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 41 Закону №3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів.

Пунктом 1 Порядку №533 визначено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Пунктом 5 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п.7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем строку притягнення останньої до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 38 КУпАП, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно п.7 Порядку №553, підставою проведення позапланової перевірки, є перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Правовими положеннями ч.1 ст. 38 Закону № 3038-VI встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Згідно п. 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійсняється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Таким чином, законодавцем прямо передбачено право відповідача, як суб`єкта владних повноважень встановлення факту виконання або не виконанням винесеного припису, шляхом проведення позапланової перевірки.

В даному випадку, факт не виконання позивачем припису про усунення порушень від 21.05.2018 року № 32, відповідачем встановлено 18.04.2019 року під час проведення позапланової перевірки.

Таким чином, дія ст. 38 КУпАП, а саме: накладення адміністративного стягнення не пізніш як через два місяці, розпочалася саме з 18.04.2019 року.

Так, 22.04.2019 року в.о. начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Уманської міської ради Шпильовим Р.Д. увалено постанову № 30 по справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова ухвалена відповідно до вимог чинного законодавства, без порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо посилань позивача про незаконне притягнення останньої двічі до адміністративної відповідальності за одне і теж правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою у справі про адміністративне правопорушення від 24.05.2018 року № 34 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 96 КУпАП, а саме: за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Вказану постанову позивачем не оскаржено, заперечень не висловлено та сплачено в добровільному порядку штраф.

За результатами розгляду матеріалів перевірки, складених при проведені перевірки 18.04.2019 року, відповідачем ухвалено постанову № 30 від 22.04.2019 року по справі про адміністративне правопорушення, в якій зазначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

Правовими положеннями ст. 188-42 КУпАП регламентовано, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100 грн. - 6800грн).

Тобто, позивач була притягнута до відповідальності за різні адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена різними статтями КУпАП, а тому вказані доводи апелянта не заслуговують на вагу суду апеляційної інстанції, оскільки є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, позивач зазначає, що при ухваленні постанови від 22.04.2019 року №30 відповідачем зазначено не вірні норми, які на його думку порушила позивач, а саме п.3 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.3 п.11 Порядку №553.

Проте, форми документів які складаються при здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012р. (у редакції наказу від 20.12.2018р. №361), зокрема, акт складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу нагляду; (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Так, в розділі VI питання щодо проведення заходу державного нагляду (контролю), пункт 6 інші питання, підпункт 6.2 вимоги раніше виданого припису про усунення порушення вимог містобудівного законодавства, в колонці нормативне обґрунтування зазначено п.3 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.3 п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого ПКМУ від 23.05.2011 року №553.

Щодо доводів позивача про те, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-УІ від 17.02.2011 року та Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, на момент проведення будівельних робіт у 2002-2003 роках не діяв, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, 21.05.2018 року відповідачем проведено позапланову перевірку та встановлено, що позивач, у 2002 році, розпочала будівництво прибудови розміром близько 4х7 метрів та 4х6 метрів без отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт. Готовність об`єкту складає 90%. Вказане є порушенням п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На час проведення перевірки об`єкт перевірки перебував в стані будівництва, дозвільні документи у позивача були відсутні, а тому зазначене порушення підпадало під дію Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ від 17.02.2011 року Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю»,

Вказаний об`єкт не був завершений будівництвом, що мало бути підтверджено прийняттям його в експлуатацію.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький