Справа № 320/2554/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №320/2554/16

адміністративне провадження №К/9901/18372/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №320/2554/16

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про скасування постанови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року (головуючий суддя - Купавська Н.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року ( колегія суддів у складі головуючого судді - Кругового О.О., суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову №11 від 10.03.2016 року про адміністративне правопорушення та стягнути моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.

2. Адміністративний позов обґрунтовано тим, що прийнята відносно позивача постанова про адміністративне правопорушення є незаконною та необґрунтованою, оскільки для опалення будинку позивачем було використано тверді побутові відходи, у зв`язку з чим, не був укладений договір на вивіз твердих побутових відходів. Позивач зазначає, що використовував тверді побутові відходи для опалення будинку з метою економії природного газу, тому його дії не є протиправними. Вважає, що діями відповідача завдано йому моральної шкоди в розмірі 12 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10 березня 2016 року відносно ОСОБА_1 за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оголошено ОСОБА_1 усне зауваження. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

4. Рішення судів мотивовані тим, що постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, оскільки вчинене ним адміністративне правопорушення не потягло за собою настання значних негативних наслідків. Стосовно стягнення моральної шкоди суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні, психічні тощо), яких зазнав позивач у зв`язку з прийняттям оскаржуваної постанови про застосування адміністративного стягнення. Позивачем не приведено розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування сума моральної шкоди відповідає понесеним втратам немайнового характеру, не зазначено, з чого саме він виходив, визначаючи розмір понесеної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

6. Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідач при винесенні постанови №11 від 10.03.2016 року порушив права та законні інтереси позивача, передбачені Конституцією України, чим спричинив моральну шкоду у вигляді нервових потрясінь, психологічних розладів та душевних страждань. Це потягло за собою зміну усталених ритмів життя позивача (порушення режимів сну, втрату апетиту, тощо). Відтак, касатор вважає, що завдана йому моральна шкода має бути відшкодована за рахунок відповідача у розмірі 12 000 грн.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року.

8. Верховний Суд ухвалою від 30 жовтня 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

9. Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якій просив залишити їх без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

11. Підставою для звернення до суду із даною касаційною скаргою стала незгода позивача із висновками судів попередніх інстанцій виключно в частині відмови у стягненні на його користь моральної шкоди. Таким чином предметом дослідження суду касаційної інстанції у даній справі є наявність/відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 моральної шкоди у заявленому розмірі.

12. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 березня 2016 року адміністративною комісією виконавчого комітету Мелітопольської міської ради було прийнято постанову №11 від 10.03.2016 року про накладення адміністративного стягнення, згідно якої притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, а саме: не укладення договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.

За результатами судового розгляду оскаржуваними судовими рішеннями скасовано зазначену вище постанову про адміністративне правопорушення.

Касатор вважає, що самі по собі дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності завдали йому моральної шкоди, яка підлягає стягненню за рахунок Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради.

14. З цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

15. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з притягненням його до відповідальності він переніс нервові потрясіння, психологічні розлади та душевні страждання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не було надано до суду належних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

В контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду даної справи судом касаційної інстанції), за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

17. Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

18. Зазначаючи про моральні страждання та нервові потрясіння, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із прийняттям оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

19. Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

20. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

21. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

22. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

23. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року по справі №320/2554/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді А.І. Рибачук

Л.В. Тацій