Справа № 120/2872/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 жовтня 2019 р. Справа № 120/2872/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.,

представника позивача: Ткачука Б.О. ,

представника відповідача: Лозінської І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки), скасування рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-238298-55 від 11.07.2019 року та рішення № від 24.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; стягнути на його користь витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він одержав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2019 року № Ф - 238298-55; рішення № від 24.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску.

Позивач вважає таку вимогу протиправною, так як єдиний соціальний внесок за 2017, 2018 та ІІ квартал 2019 року за нього сплачував роботодавець, підприємницьку діяльність протягом періоду, за який виникла заборгованість він не здійснював, а тому вважає, що не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець.

20.09.2019 року поновлено строк звернення до суду позивачу, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 16.10.2019 року, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

16.10.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами і доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до зазначеної норми позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з реєстраційними даними ITC «Податковий блок» позивач зареєстрований 01.10.2010 року та взятий на облік в податковому органі 03.02.2010 року, КВЕД 49.32 (надання послуг на таксі) на загальній системі оподаткування. Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням 07.06.2019 року.

Відповідно до даних інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 74040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), в автоматичному режимі були здійснені наступні нарахування: 09.02.2018 - 8448 грн. ( нарахування здійснено одноразово виключно за 2017 рік); 19.04.2018 - 2457 грн. 18 коп. (І квартал 2018 року); 19.07.2018 - 2457 грн. 18 коп. (II квартал 2018 року); 19.10.2018 - 2457 грн.18 коп. (III квартал 2018 року); 19.01.2019 - 2457 грн.18 коп. (IV квартал 2018 року); 19.04.2019 - 2457 грн.18 коп. (I квартал 2019 року); 19.07.2019 - 2457 грн.18 коп. (IІ квартал 2019 року).

20.06.2019 року позивачем сплачено до бюджету 15 819,54 грн.

Щодо тверджень позивача, що роботодавець сплатив за нього, як за працівника, ЄСВ, представник відповідача вказав, що фізичні особи-підприємці, які є одночасно найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати єдиного внеску. Сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за позивача, який працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний внесок сплачує роботодавець, утримань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із заробітної плати законодавством не передбачено.

Також відповідач наголошує на тому, що у спірний період позивач мав статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець та офіційно припинив підприємницьку діяльність лише 07.06.2019 року.

Враховуючи наведене, на думку відповідача, податковим органом правомірно було сформовано вимогу № Ф-238298-55 від 11.07.2019 року на підставі облікових даних інформаційної системи податкового органу як платнику внеску (фізичній особі-підприємцю) та винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

16.10.2019 року розгляд справи відкладено на 29.10.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на те, що єдиний соціальний внесок за нього сплачував роботодавець, підприємницьку діяльність протягом 2017-2019 років він не здійснював, а тому вважає, що позивач не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець, оскільки матиме місце подвійне оподаткування.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, судом встановлено наступне.

01.02.2010 року ОСОБА_2 , згідно наданих відповідачем відомостей, був зареєстрований Липовецькою районною державною адміністрацією як фізична - особа підприємець та відповідно взятий на облік.

07.06.2019 року проведено державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , але не знято з податкового обліку.

Відповідно до даних інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 74040000 за платником податків рахувалася заборгованість по єдиному внеску в сумі 23 785,08 грн., з яких: 09.02.2018 - 8448 грн. ( нарахування здійснено одноразово виключно за 2017 рік); 19.04.2018 - 2457 грн. 18 коп. (І квартал 2018 року); 19.07.2018 - 2457 грн. 18 коп. (II квартал 2018 року); 19.10.2018 - 2457 грн.18 коп. (III квартал 2018 року); 19.01.2019 - 2457 грн.18 коп. (IV квартал 2018 року); 19.04.2019 - 2457 грн.18 коп. (I квартал 2019 року); 19.07.2019 - 2457 грн.18 коп. (IІ квартал 2019 року).

20.06.2019 року позивачем сплачено до бюджету 15 819,54 грн., що підтверджується випискою з інтегрованої картки позивача.

11.07.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області було прийнято (сформовано) вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-238298-55 на суму 7965,54 грн. ( нараховано єдиний внесок за IV квартал 2018 року та за І та ІІ квартал 2019 року).

24.07.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, в зв`язку зі сплатою частини недоїмки, винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № на суму 9828,51 грн., зокрема, штрафу - 3163,92 грн. та пені - 6664,59 грн., за період з 10.02.2018 року до 20.06.2019 року.

Разом із тим, не погоджуючись із даною податковою вимогою та рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI ).

П. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від отримання ними доходу, в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

Відтак, наведені вище положення спростовують посилання позивача про те, що з 01.02.2010 року по 07.06.2019 року він не отримував доходу від підприємницької діяльності, а тому відповідачем неправомірно сформовано податкову вимогу про сплату боргу(недоїмки), адже статтею 7 Закону передбачено, що єдиний внесок сплачується навіть у разі неотримання підприємцем доходу (прибутку).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина 4 статті 25 Закону).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України № 2464-VI, нарахування і сплата фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

П.4 Розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відтак, згаданою вище Інструкцією передбачено можливість формування вимоги про сплату боргу, в тому числі й на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач також зазначає, що жодних перевірок позивача щодо правильності нарахування та сплати ЄСВ відповідач не проводив, документів не витребовував. У вимозі зазначено, що її сформовано на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що на думку позивача є протиправним.

Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище посилання позивача, адже в даному випадку, оскаржувана вимога сформована та направлена позивачу з огляду на те, що на кінець календарного періоду у нього була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску на підставі даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Як зазначалося вище, п.4 Розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується в тому числі і на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів

Суд також не враховує доводи позивача про те, що він не мав обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки він офіційно працевлаштований і внесок за нього сплачував роботодавець до державного бюджету.

Такі аргументи позивача не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки нормативними актами, які встановлюють організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати не передбачено такої підстави для звільнення від сплати єдиного внеску фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до положень ч. 4 п. 1 Розділу ІІ Інструкції №449, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Зазначених обставин щодо позивача судом не встановлено.

Щодо винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № на суму 9828,51 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, частиною 11 статті 10 цього Закону встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом

Стаття 25 Закону № 2464-VI передбачає норму, згідно з якою суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Частиною 10 статті 25 Закону визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, а пунктом 2 частини 11 статті 25 передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (частини 13, 14 статті 25 Закону).

Наведені норми статті 25 Закону кореспондуються з нормами Розділу VII Інструкції №449.

Судом встановлено, що 20.06.2019 року позивачем сплачено до бюджету недоїмку в розмірі 15819,54 грн. за період 2017 року та трьох кварталів 2018 року.

Враховуючи факт сплати позивачем недоїмки, яка виникла 10.02.2018 року, відповідачем нараховано пеню за кожен день прострочення платежу з 10.02.2018 року по 20.06.2019 року у розмірі 6664,59 грн., та штраф у розмірі 20 % від суми недоїмки (15819,54 *20%).

Зазначені суми підтверджуються розрахунком штрафної санкції та пені.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення відповідача про нарахування штрафних санкцій та пені за несплату недоїмки є правомірним.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області ( , м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 01.11.2019.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна