Справа № 686/19120/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/19120/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мазурок О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

30 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року (повний текст якого складено 30 вересня 2019 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України Хмельницької митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України Хмельницької митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову про порушення митних правил №0090/40000/19 від 09 липня 2019 року заступника начальника Хмельницької митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Юровського К.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою його безпідставно було визнано винним у вчиненні порушенням митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень, оскільки вказана постанова винесена без повного та належного дослідження всіх обставин справи та без дослідження документів, які він подавав, що потягло обмеження його прав. Так, позивач вказав на те, що при винесенні постанови не було враховано об`єктивної неможливості за станом його здоров`я (перебуванням на стаціонарному лікуванні серцевої хвороби) завершити митний режим "транзит" та не було взято до уваги виписку №1212 Хмельницького обласного кардіологічного диспансеру денного стаціонару, яка підтверджує перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 02.10.2018 по 12.10.2018 (проведено 10 ліжно-днів), тобто, коли позивач повинен був вивезти автомобіль за межі митної території України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що саме через різке погіршення стану здоров`я позивач не зміг вчасно вивезти автомобіль, ввезений в режимі "транзит". Крім того, на переконання апелянта, відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови також не взято до уваги зазначені пояснення позивача, що призвело до неповного та необ`єктивного розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Вказані обставини, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 531 МК України є підставами для скасування такої постанови.

28 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в кому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та зауважив, що справа про порушення митних правил була розглянута в присутності позивача, а тому ОСОБА_1 мав можливіть у повній мірі реалізувати свої права. Крім того, позивачем не було виконано обов`язок, встановлений МК України щодо необхідності терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, які перешкоджали завершити митний режим транзиту. Також відповідач наголосив на тому, що позивач, маючи обов`язок вивезти автомобіль до 11.10.2018 станом на 25.10.2019 так і не завершив митний режим транзиту.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, перевіркою, проведеною Хмельницькою митницею ДФС, за результатами аналізу інформації, яка міститься в АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби, 24.06.2019 було встановлено ознаки порушення позивачем митних правил.

Про порушення митних правил головним інспектором відділу провадження у справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Хмельницької митниці ДФС Сурник А.Ю. було складено протокол №0090/40000/19 від 24 червня 2019 року за відсутності особи, що притягується до відповідальності - ОСОБА_1

Примірник вказаного протоколу було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, який ОСОБА_1 отримав 27 червня 2019 року.

Постановою заступника начальника Хмельницької митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Юровським К.В. в справі про порушення митних правил №0090/40000/19 від 09 липня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушенням митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що проведеною перевіркою Хмельницькою митницею ДФС встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 01.10.2018 о 22 год.57 хв. через пункт пропуску "МогилівПодільський-Отач" митного поста "Дністер" Вінницької митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль RENAULT LAGUNA р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 в митному режимі "транзит".

Згідно з ст. 95 МК України та пункту 2.2 розділу ІУ наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України" встановлені строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту 10 діб. Тобто, ОСОБА_1 повинен був завершити митний режим "транзит" до 11.10.2018. Митне оформлення в митний режим "імпорт" транспортного засобу RENAULT LAGUNA р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , проте станом на 09.07.2019 не здійснювалося.

Не погоджуючись з постановою митного органу, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив перебування транспортного засобу марки RENAULT LAGUNA р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 на території України, який був ввезений у митному режимі "транзит" з метою особистого користування, більш як на десять днів, заяв про продовження терміну перебування на митній території України автомобіля у зв`язку із неможливістю його своєчасного вивезення, до Хмельницької митниці ДФС не подавав, а відтак відповідачем правомірно визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні порушень митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України (далі - МК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 1 ст. 95 МК визначено, що для автомобільного транспорту встановлені строки транзитних перевезень у 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів) (частина 2 цієї статті).

За приписами ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даючи правову оцінку доводам апелянта про те, що під час розгляду справи про порушення митних правил відповідачем не враховано обставин об`єктивної неможливості за станом здоров`я завершити митний режим "транзит", суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється згідно з Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981.

Згідно цього Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п.п. "в" п. 2 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України 17 листопада 2005 року № 1118, обставинами непереборної сили є: смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров`ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

За приписами п. 2 Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Відтак, безумовною підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, є повідомлення митного органу про факт аварії чи дії непереборної сили з метою перевірки митним органом вказаних обставин.

Так, апелянт вказує на те, що він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02.10.2018 по 12.10.2018 (проведено 10 ліжко днів), тобто в той час, коли він зобов`язаний був завершити митний режим "транзит", однак через раптову хворобу серця не зміг вчинити вказані дії. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Разом з цим, суд першої інстанції обґрунтовано врахував той факт, що позивач будь-яких заяв про продовження терміну перебування на митній території України автомобіля у зв`язку із неможливістю його своєчасного вивезення до Хмельницької митниці ДФС не подавав.

Більше того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скарги, про те, що позивач, маючи обов`язок вивезти автомобіль до 11.10.2018 станом на 25.10.2019 так і не завершив митний режим транзиту.

Колегія суддів зазначає, що перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 02.10.2018 по 12.10.2018, тобто коли йому необхідно було завершити митний режим "транзит" автомобіля RENAULT LAGUNA р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 могло бути прирівняно до обставин непереборної сили, визначення яких міститься у наведених вище нормативно-правових актах та могло слугувати підставою для продовження терміну, необхідного для вивезення спірного автомобіля. Однак, враховуючи, що позивач після завершення перебування у стаціонарі не звертався до відповідача з відповідною заявою та станом на 25.10.2019 так і не завершив обраний ним митний режим транзиту, то висновок суду першої інстанції, що у діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України є обґрунтованим.

Стосовно доводів апелянта про те, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не взято до уваги пояснення позивача про обставини, які унеможливили вивезення спірного автомобіля за межі території України, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Зі змісту оскаржуваної постанови №0090/40000/19 від 09 липня 2019 року слідує, що остання винесена у присутності ОСОБА_1 . При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач при розгляді справи про порушення митних правил виявив бажання надати відповідні пояснення (усні чи письмові). Так само не підтверджується наявними у справі доказами факт відмови відповідача врахувати будь-які пояснення, які надавав позивач.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами.

Водночас, посилання апелянта на наявність підстав для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у відповідності до вимог ст. 531 МК України, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вказаною нормою визначено, що такими підставами є, зокрема, необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду.

Проте, аналіз наявних у справі доказів в повній мірі підтверджує вчинення позивачем порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України та не направлення останнім до органу доходів і зборів будь-яких пояснень, які б зазначали про неможливість вивезти за межі України спірний автомобіль у 10 денний термін, а відтак в ході апеляційної розгляду справи не встановлено допущення відповідачем необ`єктивності або неповноти провадження у справі або необ`єктивності її розгляду, що вказує на необґрунтованість таких доводів апелянта.

Відносно позиції апелянта про те, що винесення протоколу №0090/40000/19 від 24 червня 2019 року за відсутності ОСОБА_1 позбавило останнього можливості надати пояснення та долучити докази його невинуватості, то суд апеляційної інстанції зазначає, що положення ч. 9 ст. 494 МК України надають відповідачу можливість складати такий протокол за відсутності особи, що притягується до відповідальності, що не вказує на допущення відповідачем порушень, які б могли слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови про порушення митних правил.

Слід також відзначити, що позивачем до апеляційної скарги додано нові докази, а саме: копії договору страхування від 17.06.2019, копії проїзних документів, копія паспорта для виїзду за кордон, копії візи та відміток про заїзди/виїзди до України та Польщі, які не були подані до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На переконання колегії суддів, вказані докази були наявні у позивача на момент розгляду справи в суді першої інстанції і неможливість їх подання в порядку, визначеному КАС України, ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовує, а відтак з урахуванням вимог вищевказаної норми суд апеляційної інстанції їх не враховує.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 жовтня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.