Справа № 160/9240/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2019 року Справа № 160/9240/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними,-
24.09.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 29.03.2018 року, зарахувавши при розрахунку пенсії стаж роботи з 10.01.1981 року по 27.04.2003 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.04.2018 року звернувся до Нікопольського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою та документами для призначення пенсії за віком.
В призначенні пенсії за віком позивачеві було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідач не зарахував для призначення пенсії період роботи ОСОБА_1 в колгоспі імені Крейсера «Аврора», а саме: з 10.01.1981 року по 27.04.2003 року. Позивача повідомлено, що в трудовій книжці колгоспника відсутні дані про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час. За вказаних обставин позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було зараховано до стажу період роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора», а саме: з 10.01.1981 року по 27.04.2003 року.
Ухвалою суду від 30.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що заперечує позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.
Відповідачем було відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу, про що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином листом від 10.07.2018 року. Загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 04 місяці 04 дні. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - років, з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 26 років.
Відповідач зазначає, що у трудовій книжці колгоспника від 07.02.1981 року №0744 позивача відсутні дані про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час в колгоспі імені Крейсера «Аврора» з 10.01.1981 року по 15.03.1989 рік та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 рік. Оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час, для підтвердження записів у трудовій книжці відповідачем зроблено запит до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора», яке за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником колгоспу імені Крейсера «Аврора», є діючою організацією, проте, відповідь не надійшла. Тому, зарахувати період роботи позивача у колгоспі імені Крейсера «Аврора» з 10.01.1981 року по 15.03.1989 рік та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 рік до загального трудового стажу, за поясненням відповідача, управління не має законних підстав.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не дотримано приписів ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262, п. 2 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком згідно абз. 3 ч. 1 ст. 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.07.2018 р. № 909/03-18 «Про відмову в призначенні пенсії» позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у трудовій книжці позивача про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час. Для підтвердження записів у трудовій книжці відповідачем зроблено запити до ТОВ «Аврора», яке є правонаступником колгоспу імені Крейсера «Аврора», проте відповіді не надійшли. Згідно наданих документів щодо підтвердження стажу роботи, як зазначено в листі, страховий стаж позивача складає 23 роки 04 місяці 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Судом встановлено, що позивач звертався до архівних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком.
Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, розглянувши звернення позивача до державної установи «Урядовий контактний центр» щодо отримання довідки про підтвердження стажу роботи, повідомила (лист від 19.10.2018 року № БА-188), що правонаступником КСП імені Крейсера «Аврора» є ТОВ «Аврора». В архівному відділі Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на державному зберіганні перебувають протоколи засідань КСП імені Крейсера «Аврора» з 1960 року по 1989 рік, які підтверджують факт роботи на даному підприємстві.
Державний архів Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації листом від 22.11.2018 року № Б-220-2018 повідомив позивача, що підтвердити стаж роботи та надати архівну довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи у колгоспі імені Крейсера «Аврора» Нікопольського району Дніпропетровської області неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів.
Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області листом від 23.11.2018 року № Б-49 повідомила, що надати довідку про відпрацьовані вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 1981 року по 2000 рік у колгоспі імені крейсера «Аврора» та КСП «Аврора» неможливо, оскільки до архівного відділу Нікопольської райдержадміністрації документи з нарахування заробітної плати відпрацьованих вихододнів та особовий склад зазначених юридичних осіб на державне зберігання не надавались. На час звернення в архівному відділі Нікопольської райдержадміністрації перебувають протоколи засідань правління колгоспу імені Крейсера «Аврора» за 1960 - 1989 рр. Протоколи засідань колгоспу імені Крейсера «Аврора» з 1990 року та КСП «Аврора» до 2000 року в архівному відділі Нікопольської райдержадміністрації, відсутні.
Листом від 30.01.2019 року № Б-1 Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області повідомила, що надати довідку про відпрацьовані вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 1981 року по 2003 рік у колгоспі імені Крейсера «Аврора» та КСП «Аврора» неможливо, оскільки до архівного відділу Нікопольської райдержадміністрації документи з нарахування заробітної плати відпрацьованих вихододнів та особовий склад зазначених юридичних осіб на державне зберігання не надавались. На час звернення в архівному відділі Нікопольської райдержадміністрації перебувають протоколи засідань правління колгоспу імені крейсера «Аврора» за 1960-1989 р.р. Зазначено, що за 1989 рік в архівному відділі Нікопольської райдержадміністрації перебувають на державному зберіганні виключно протоколи зборів профспілкової організації правління колгоспу «Аврора». Згідно Протоколу засідання правління колгоспу «Аврора» від 07 лютого 1981 року № 2, ОСОБА_1 прийнято до членів колгоспу «Аврора». Протоколи засідань колгоспу імені Крейсера «Аврора» з 1990 року та КСП «Аврора» до 2003 року в архівному відділі Нікопольської райдержадміністрації, відсутні.
Листом управління обслуговування громадян Нікопольського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.01.2019 року № 442/5-07 «Про розгляд звернення», позивача повідомлено про те, що у разі якщо колгосп імені Крейсера «Аврора» та КСП «Аврора» ліквідовані без правонаступника, позивач має право привести для опитування 2-х свідків, які б знали позивача по спільній роботі та мають документи про роботу у колгоспі імені Крейсера «Аврора» та КСП «Аврора».
Листом управління обслуговування громадян Нікопольського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.04.2019 року № 936/0221-53 «Про розгляд звернення» позивача повідомлено про повернення документів про підтвердження трудового стажу Комісією з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків без розгляду, оскільки позивач звільнений з ТОВ «Аврора», яке не ліквідовано.
Не погоджуючись з відмовою відповідача зарахувати позивачеві до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи у колгоспі імені Крейсера "Аврора" позивач звернувся до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII.
Згідно із пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV), законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому, підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969р. і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969р., громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Як вбачається з копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , наданої позивачем, ОСОБА_1 працював (був прийнятий у члени колгоспу) з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року в колгоспі імені Крейсера «Аврора» у якості електрика. Також позивач працював (був прийнятий у члени колгоспу) з 01.09.1990 року по 27.04.2003 року в колгоспі імені Крейсера "Аврора" (після реорганізації ТОВ "Аврора").
У трудовій книжці також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:
- за 1981 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 272, при встановленому мінімумі 250 (робота з 10.01.1981 року);
- за 1982 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 287, при встановленому мінімумі 250;
- за 1983 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 289, при встановленому мінімумі 250;
- за 1984 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 88, при встановленому мінімумі 250 (робота по 13.04.1984 року);
- за 1984 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 306, при встановленому мінімумі 250;
- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 271, при встановленому мінімумі 250;
- за 1986 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 289, при встановленому мінімумі 260;
- за 1987 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 278, при встановленому мінімумі 260;
- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 274, при встановленому мінімумі 260;
- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 60, при встановленому мінімумі 50 (робота по 12.03.1989 року);
- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 122, при встановленому мінімумі 80;
- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 278, при встановленому мінімумі 250;
- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 293, при встановленому мінімумі 250;
- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 293, при встановленому мінімумі 250;
- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 343 при встановленому мінімумі 250;
- за 1995 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 304, при встановленому мінімумі 250;
- за 1996 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 333, при встановленому мінімумі 250;
- за 1997 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 332, при встановленому мінімумі 250;
- за 1998 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 331, при встановленому мінімумі 250;
- за 1999 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 329, при встановленому мінімумі 250.
Разом з тим, суд зазначає, що запис щодо звільнення та виключення позивача з колгоспу з 14.04.1984 року є недійсним, про що міститься відповідний запис від 20.04.1984 року у трудовій книжці.
Таким чином, позивач відпрацював в повному обсязі кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.
Підставою для відмови позивачеві в зарахуванні до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора» з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 року, оскільки, відсутні дані про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час.
Суд зазначає, що з копії пенсійної справи, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що копія аркушу з трудової книжки позивача № 0744736, де зазначені відомості про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, відсутній. Проте, позивачем надано копію із зазначеними відомостями.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 передбачено повноваження органу, що призначає пенсію, перевіряти подані для її призначення документи на наявність розбіжностей (невідповідностей) та з`ясовувати і усувати такі розбіжності (невідповідності) шляхом комунікації з фізичними особами, які їх подали, через вимогу дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів і подання додаткових документів.
Разом з тим, відповідач у даному випадку проігнорував вказані приписи п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 та перевірив не належним чином трудову книжку ОСОБА_1 .
Отже, такі дії вчинені відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені чинним законодавством, а, отже, є протиправними.
Разом з тим, позивач вказує на необхідність зарахування стажу роботи у період з 10.01.1981 року по 27.04.2003 року. Суд зазначає, що позивачеві відмовлено відповідачем в зарахуванні стажу з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 року. За таких обставин суд вважає за необхідне визначити цей період як спірний.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно працював у якості електрика у спірний період, а саме, з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 року в колгоспі імені Крейсера "Аврора" (після реорганізації ТОВ "Аврора"), при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № 0744736 від 07.02.1981 року.
Водночас, як вже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що у даному випадку відповідач не в повній мірі використав надані йому повноваження щодо перевірки наявності підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, а, отже, передчасно відмовив позивачеві у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі імені Крейсера «Аврора», а також у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 03.04.2018 року.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 року в колгоспі імені Крейсера "Аврора" (після реорганізації ТОВ "Аврора") до страхового стажу.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 03.04.2018 року, з огляду таке.
В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та вирішення питання щодо призначення пенсії, з урахуванням перерахованого страхового стажу позивача.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2018 року про призначення пенсії за віком, відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не дотримано приписів ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України та пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
Положення ч. 2 ст. 99 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що, зокрема, слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб`єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права. Стосовно майнових прав позивача та обов`язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов`язку резервувати певну частину коштів за період більше 6 місяців, що, в першу чергу, виправдано та зумовлено специфікою формування та використання коштів державних та місцевих бюджетів, а також інших фондів, якими розпоряджається суб`єкт владних повноважень.
Предметом спору у даній справі є відмова пенсійного органу у призначенні пенсії за віком.
Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 1 ст. 99 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду слід керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року № 646/6250/17.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача у повному обсязі, бо суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийшов за межі позовних вимог для повного захисту порушених прав та інтересів позивача.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора» з 10.01.1981 року по 15.03.1989 року та з 01.09.1990 року по 30.04.2000 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 31.10.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька