Справа № 580/32/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №580/32/19

адміністративне провадження №К/9901/20463/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

секретар судового засідання Кучер Р.В.,

за участю:

представників позивача Михайлюк -Філімонової Є.О., Потетюєва С.Ю.;

представника відповідача Тележинського М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за касаційною Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді Сорочка Є.О., суддів: Коротких А.Ю., Федотова І.В.)

у справі №580/32/19

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокар Петролеум»

про застосування заходів реагування.

I. ПРОЦЕДУРА

1. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (далі - ГУ ДСНС України у м. Києві) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокар Петролеум» (далі - ТОВ «Сокар Петролеум»), в якому просило:

- застосувати заходи реагування до ТОВ «Сокар Петролеум» у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень АЗС шляхом опечатування та відімкнення від джерел електроживлення, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки;

- обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення покласти на ГУ ДСНС України у м. Києві;

- контроль за виконанням судового рішення щодо усунення відповідачем порушень вимог пожежної та техногенної безпеки та погодження термінів усунення порушень за письмовим зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покласти на ГУ ДСНС України у м. Києві.

2. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково: застосовано до ТОВ «Сокар Петролеум» заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю), а саме: зобов`язано зупинити експлуатацію приміщення автозаправної станції розташованої за адресою: вул. Героїв Космосу, 9 у Святошинському районі м. Києва до усунення порушень, зазначених в акті перевірки від 15 лютого 2019 року №86. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, яким позов залишено без задоволення.

4. У поданій касаційній скарзі ГУ ДСНС України у м. Києві із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведеної посадовими особами позивача планової перевірки дотримання відповідачем вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки складено акт №270 від 27 листопада 2018 року, яким зафіксовано порушення відповідачем ряду вимог, які можуть призвести до загрози життю і здоров`ю людей.

6. На підставі згаданого акту перевірки позивач видав відповідачу припис від 3 грудня 2018 року №255 з вимогою усунути наведені порушення.

7. У подальшому на підставі звернення відповідача позивачем здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ТОВ «Сокар Петролеум» вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки на АЗС за адресою: вул. Героїв Космосу, 9 у Святошинському районі м. Києва, за результатами якого складено акт №86 від 15 лютого 2019 року. Цим актом зафіксовано наявність двох порушень вимог нормативних актів у сфері цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, а саме:

- АЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення локальною системою оповіщення;

- над технологічним обладнанням АГЗП не влаштований навіс із негорючих матеріалів відповідно до вимог п. 8.150 ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання».

8. В зв`язку наявністю неусунених порушень вимог нормативних актів у сфері цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

9. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не усунено виявлені позивачем порушення, які спричиняють загрозу життю та здоров`ю людей.

10. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в позові, виходив з того, що навіс над АГЗП відповідає встановленим вимогам щодо протипожежної безпеки.

11. Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що в межах цього спору не доведено віднесення об`єктів перевірки до об`єктів підвищеної небезпеки, що є обов`язковим для застосування частини першої статті 53 Кодексу цивільного захисту України.

12. В зв`язку з цим питання обладнання АЗС системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення локальною системою оповіщення судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки така система в обов`язковому порядку встановлюється саме на об`єктах підвищеної небезпеки.

13. Водночас суд апеляційної інстанції наголосив, що позивачем було вжито ряд дій для забезпечення раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14. Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції не повно, не всебічно та не об`єктивно досліджено обставини справи.

15. Вказує, що належним доказом усунення порушення є акт перевірки, який би зафіксував відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, тому, вважає позивач, для встановлення факту відсутності порушень відповідач повинен ініціювати позапланову перевірку, за наслідками якої і може бути встановлено зазначений факт.

16. Щодо виявлених порушень позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив, що навіс над технологічним обладнанням АГЗП відповідає встановленим вимогам щодо протипожежної безпеки, оскільки надані відповідачем докази підтверджують зворотне.

17. Звертає увагу, що відповідачем не надано протоколу випробування з визначенням групи горючості матеріалів відповідно до ДСТУ Б В.2.7-19.

18. Позивач вказує, що апеляційною інстанцією не досліджувалось питання віднесення об`єкту перевірки до об`єктів підвищеної небезпеки, проте в постанові суду зазначено, що позивачем не доведено обставину віднесення об`єкту перевірки до об`єктів підвищеної небезпеки. Водночас в матеріалах справи містяться докази про те, що ТОВ «Сокар Петролеум» за адресою вул. Героїв Космосу, 9 в Святошинському районі м. Києва ідентифікований як суб`єкт підвищеної небезпеки.

19. З урахуванням того, що на час виникнення спірних правовідносин були чинними ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення», АЗС відповідача як об`єкт підвищеної небезпеки повинна бути обладнана системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей відповідно до вказаних ДБН.

20. Позивач звертає увагу, що виявлені порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, що зафіксовані ним, не спростовані та не усунені.

21. Застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації АЗС, є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

22. У відзиві на касаційну скаргу позивача відповідач не погоджується з касаційною скаргою, просить залишити її без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - залишити в силі.

23. Звертає увагу, що неможливість встановлення системи раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей, оскільки власне самим позивачем не дотримуються вимоги ДБН В.2.5-76:2014 щодо необхідності забезпечення пульта централізованого спостереження, функціонування якого є обов`язковою умовою для улаштування умовою для улаштування та введення в експлуатацію вказаної система на об`єкті.

24. Також зазначає, що належна позивачу АЗС по вул. Героїв Космосу , 9 в м. Києві не внесена до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки.

25. У відповіді на відзив позивач вважає безпідставним відзив на касаційну скаргу та наполягає на доводах та вимогах касаційної скарги.

26. У судовому засіданні представник скаржника вимоги касаційної скарги підтримав з підстав, викладених в ній, просив задовольнити її, представники відповідача проти касаційної скарги заперечували з мотивів, викладених у відзиві на касаційну скаргу, та просили відмовити в її задоволенні.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

28. Відповідно до статті 66 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

29. Частиною другою статті 68 КЦЗ України передбачено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

30. Аналогічні положення передбачені частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за змістом якої, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

31. Наведені положення законодавства кореспондують з пунктом 12 частини першої статті 67 КЦЗ України, згідно з яким, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

32. Пунктами 1, 4 ,10 частини першої статті 70 КЦЗ України передбачено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання.

33. Підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, як зазначалось та встановлено судами (пункти 7, 8 цієї постанови), стало наявність двох порушень вимог нормативних актів у сфері цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу для життю та/або здоров`ю людей (АЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення локальною системою оповіщення; над технологічним обладнанням АГЗП не влаштований навіс із негорючих матеріалів відповідно до вимог п. 8.150 ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання»).

34. Щодо необладнання АЗС системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення локальною системою оповіщення, варто зазначити наступне.

35. Положеннями частини першої статті 53 КЦЗ України визначено, що на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.

36. Встановлення, вимоги до проектування та монтування автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення визначено ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення».

37. Водночас норма статті 53 КЦЗ України зобов`язує встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення тільки на об`єктах підвищеної небезпеки.

38. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, констатував, що позивачем не доведено тієї обставини, що об`єкт перевірки (АЗС, що знаходиться за адресою: вул . Героїв Космосу, 9 в м. Києві ) належить до об`єктів підвищеної небезпеки.

39. Такий висновок суду апеляційної інстанції, як слушно зауважує позивач, зроблено без дослідження питання чи відноситься вказаний об`єкт до об`єктів підвищеної небезпеки та без посилання на будь-які докази, які б могли підтверджувати таку обставину.

40. Однак в адміністративному процесі діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).

41. Вказаній нормі процесуального закону кореспондує частина третя статті 77 КАС України, за змістом якої суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

42. В порушення вказаних процесуальних норм судом апеляційної інстанції не запропоновано сторонам надати докази, які б підтверджували або спростовували обставину належності об`єкта перевірки до об`єктів підвищеної небезпеки, та/або не витребувано такі докази з власної ініціативи.

43. Водночас встановлення вказаної обставини є визначальною для вирішення цього спору, оскільки від цього залежить необхідність встановлення на АЗС, що знаходиться за адресою: вул. Героїв Космосу, 9 в м. Києві, автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, а отже й обґрунтованість позовних вимог.

44. Отже, суду апеляційної необхідно встановити чи відноситься АЗС, що знаходиться за адресою: вул . Героїв Космосу, 9 в м . Києві до об`єктів підвищеної небезпеки, а в разі якщо вказаний об`єкт відноситься до таких, то необхідно також дослідити можливість встановлення автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення на вказаному об`єкті в контексті відповідних доводів відповідача.

45. Щодо іншого виявленого порушення (над технологічним обладнанням АГЗП не влаштований навіс із негорючих матеріалів відповідно до вимог п. 8.150 ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання») Верховний Суд зазначає таке.

46. Пунктом 8.150 ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» АГЗП підрозділяються на стаціонарні та тимчасові. В складі стаціонарного АГЗП передбачається, зокрема, навіс із негорючих матеріалів над технологічним обладнанням (пункт 8.151 ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання»).

47. Суд апеляційної інстанції констатував, що навіс відповідає встановленим вимогам щодо протипожежної безпеки, що підтверджується актом вводу в експлуатацію, паспортом об`єкта, сертифікатом якості. Тому суд апеляційної інстанції вказав, що помилковим є висновок відповідача та суду першої інстанції про те, що спірний навіс не відповідає вимогам з протипожежної безпеки та може створити загрозу життю та здоров`ю людей.

48. З цього приводу Верховний Суд вказує, що наведені докази можуть свідчити лише про певні характеристики виробу, відповідність його певним вимогам, свідчити про придатність виробу до використання тощо, однак не можуть підтверджувати або спростовувати обставину щодо негорючості матеріалу.

49. Водночас ДСТУ Б В.2.7-19-95 «Матеріали будівельні. Методи випробувань на горючість» установлює методи випробувань будівельних матеріалів на горючість і класифікацію їх за групами горючості.

50. Так, пунктами 5.1 та 5.2 вказаного ДСТУ Б В.2.7-19-95 передбачено, що будівельні матеріали в залежності від значень параметрів горючості, що визначаються за методом І, підрозділяють на негорючі (НГ) і горючі (Г).

51. Будівельні матеріали відносять до негорючих при таких значеннях параметрів горючості:

-- приріст температури в печі не більше 50 оС;

-- втрата маси зразка не більше 50 %;

-- тривалість стійкого полум`яного горіння не більше 10 с.

Будівельні матеріали, що не задовольняють хоча б одного з вказаних значень параметрів, відносяться до горючих.

52. За такого нормативного регулювання доказом, яким може підтвердити ту обставину, що навіс над технологічним обладнанням АГЗП є негорючим, є відповідний протокол випробувань згідно з ДСТУ Б В.2.7-19-95.

53. Оскільки позивачем такого протоколу ні суду, ні позивачу надано не було, про що слушно зазначає позивач, висновки суду апеляційної інстанції про те, що навіс над технологічним обладнанням АГЗП є негорючим, є передчасними та зроблені без посилання на належні та допустимі докази, які підтверджували цю обставину.

54. Встановлення вказаної обставини має значення для правильного вирішення справи, оскільки впливає на обґрунтованість позовних вимог.

55. Отже, суду апеляційної необхідно встановити чи навіс над технологічним обладнанням АГЗП є негорючим.

56. Водночас Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що належним доказом усунення порушення є тільки акт перевірки, який би зафіксував відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, тому для встановлення факту відсутності порушень відповідач повинен ініціювати позапланову перевірку, за наслідками якої і може бути встановлено зазначений факт.

57. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що акт перевірки, яким і фіксуються виявлені порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки є не єдиним доказом, за наявності якого можна стверджувати про наявність або відсутність певних порушень.

58. Положеннями частини другої статті 70 КЦЗ України визначено, що повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

59. Це означає, що виключно суд приймає рішення про зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг.

60. Ухваленню судового рішення передує розгляд справи відповідно до Кодексу адміністративного судочинства, в ході якого суд, зокрема, оцінює, аналізує докази, вирішує питання про належність, допустимість, достатність того чи іншого доказу, на підставі чого і робить висновки, які в свою чергу стають основою судового рішення, його мотивувальної частини, зокрема.

61. Вирішуючи в судовому рішенні питання зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв тощо, суд, в першу чергу, з`ясовує чи є передбачені для цього законом підстави, а отже оцінює надані позивачем та відповідачем докази, встановлює на підставі них факти, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

62. Таким чином, суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами контрольного заходу і в якому зафіксовано відсутність або наявність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так й інші докази, надані відповідачем, які, в свою чергу, підтверджують відсутність або усунення виявлених порушень - акти виконаних робіт на встановлення певного обладнання, на приведення споруд, обладнання до чинних вимог, правил, інструкцій тощо; первинні документи, що свідчать про купівлю необхідного обладнання; різного роду договори про надання певних послуг, наявність яких є обов`язковою, тощо.

63. В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, необхідно вказати, що саме суд вирішує питання чи усунув відповідач виявлені порушення чи ні, а отже чи є підстави для задоволення позову чи такі відсутні. Тобто суд вирішує чи є можливість у відповідача встановити автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, якщо так, то чи вона встановлена, чи навіс над технологічним обладнанням АГЗП зроблений із негорючих матеріалів та чи створюють загрозу виявлені порушення кожен окрема та разом у сукупності життю та/або здоров`ю людей.

64. Отже, в разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.

65. В протилежному випадку (якщо би виключно акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки свідчив про виконання чи невиконання відповідачем вимог правил, інструкцій, ДБН тощо) функція суду була би нівельована, оскільки останній не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки своїм рішенням.

66. За таких обставин, доводи позивача про те, що належним доказом усунення порушення є тільки акт перевірки, який би зафіксував відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, є безпідставними.

67. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

68. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

69. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

70. Верховний Суд зазначає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості, оскільки ухвалене на підставі обставин, які не підтверджені доказами та без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору.

71. Суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

72. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

73. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

74. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

75. При новому розгляді спору суду необхідно: надати оцінку всім твердженням та аргументам сторін (у тому числі, вчинити передбачені процесуальним законом дії з метою витребування доказів, необхідних для правильного вирішення спору); на підставі додатково встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.

76. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 353, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року скасувати, справу №580/32/19 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду