Справа № 240/8345/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 240/8345/19

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю; рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року скасовано; позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.10 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом №40 від 29 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 ; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 2-ї групи інвалідності ( ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 з урахуванням раніше виплаченої суми.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 16 жовтня 2019 року не погодився з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року та дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому судом висловлено позицію про те, що, оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання такої допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності, що відбулося до внесення змін до частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Крім того, суд зазначив про застосовність до спірних правовідносин у справі правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року усправі "295/3091/17 (№К/9901/5281/17) та від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 (№К/9901/41104/18).

Керуючись ч. 3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України, висловлюю окрему думку щодо наведених висновків суду по суті справи.

Статтею 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Отже, правову оцінку предмету спору, в т.ч. доводам сторін, суд надає із застосуванням джерел права згідно з нормами статті 7 КАС України.

Підстави, умови, порядок і розміри виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок №975).

Згідно з п.4 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

П. "б" ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Таким чином, підставою для виплати одноразової грошової допомоги у передбаченому Законом розмірі є встановлення відповідної групи інвалідності.

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Ч.4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав законної сили з 01 січня 2017 року.

Отже, Законом встановлені умови реалізації права на таку соціальну допомогу, в тому числі у разі встановлення вищої групи інвалідності, а також випадки, у яких така виплата не здійснюється.

Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 п. 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

П.8 Порядку №975 доповнено вказаним абзацом згідно з Постановою КМ № 335 від 18.05.2017 року, який застосовується з 1 січня 2017 року.

З матеріалів справи встановлено, що вперше, після первинного медичного огляду, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 28.11.2016 року. У зв`язку з цим позивачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 217 500 грн., тобто у розмірі, визначеному згідно із законодавством, чинним на момент проведення такої виплати.

Законодавець пов`язав момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги з датою встановлення певної групи інвалідності, і розмір такої виплати також визначається відповідно до законодавства, чинного на час виникнення цих обставин.

Після повторного медичного огляду позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 18.12.2018 року.

Таким чином, до спірних правовідносин у справі слід застосовувати положення законодавства, що діяло на момент встановлення ОСОБА_1 2 групи інвалідності, тобто станом на 18 грудня 2018 року, зокрема, положення абз. 2 ч. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та абз.2 п.8 Порядку №975 в редакції, що діяла на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності.

З метою вивчення та дослідження основних аргументів апелянта вважаю за необхідне звернути увагу на такі обставини.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що на момент первинного встановлення інвалідності у 2016 році Закон №2011-ХІІ не передбачав обмеження дворічним строком щодо виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, тому на нього не поширюються положення абз.2 ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ.

Водночас, відповідно до ст.16-2 Закону №2011-ХІІ в редакції, яка діяла у 2016 році (на час встановлення позивачу групи інвалідності вперше), одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2-ї групи визначалась у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно зі своїми позовними вимогами ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача здійснити йому виплату допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 2-ї групи інвалідності, тобто відповідно до закону, чинного станом на 20 грудня 2018 року, що не узгоджується з доводами апелянта про те, що відносно нього не застосовується цей же Закон в частині обмеження "понад два роки" на час встановлення йому 2-ї групи інвалідності.

З приводу застосування правила дії законів у часі Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому в рішенні від 05.04.2001 № 3-рп/2001 Конституційний Суд України вказав на те, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, правовідносини з виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням позивачу 3 групи інвалідності, тобто вперше, вичерпалися фактом виплати цієї грошової допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосування положень абзацу другого частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній після 01.01.2017 року) досліджувалося Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №826/7472/18, і касаційний суд дійшов наступних висновків:

"Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві правова норми, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним Законом № 1774-VIII, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

З аналізу наведених норм Закону та Порядку № 975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення".

У зв`язку з цим при вирішенні справи та розгляду апеляційної скарги вимагають аналізу та врахування доводи відповідача про те, що станом на час встановлення позивачу ОСОБА_1 групи інвалідності вперше та проведення відповідної виплати вже діяла норма частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII щодо обмеження здійснювати виплату одноразової матеріальної допомоги у разі встановлення вищої групи інвалідності у термін понад два роки.

Таким чином, Законом № 2011-XII передбачена можливість виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, однак при вирішенні питання про наявність підстав для призначення такої виплати необхідно враховувати встановлені законом обмеження щодо строку, який минув з моменту первинного встановлення інвалідності.

Суддя Сапальова Т.В.