Справа № 826/15116/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/15116/15

провадження №К/9901/34049/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Губської О. А.

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Саприкіної І.В., суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

І. Суть спору

1. У липні 2015 року ОСОБА_2 (надалі також позивач) звернулася до суду з позовом до Національного банку України (надалі також відповідач, НБУ), у якому просила:

1.1. визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання належної інформації на запит на інформацію;

1.2. зобов`язати НБУ надати інформацію на її запит від 29 вересня 2015 року.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2015 року представник позивача в порядку статей 3, 4, 5,19 та 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та статей 5, 9, 28, 29, 32, 33 Закону України «Про інформацію» звернувся до Національного банку України із запитом, в якому просив повідомити:

- чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу ВАТ «Родовід Банк»;

- чи надходила заявка від 22 лютого 2008 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 59399 доларів США від Заявника через банк і купівлю української гривні.

3. За результатом розгляду вказаного запиту Національний банк України листом від 06 жовтня 2015 року №40-01008/73188 повідомив представника позивача про те, що 22 лютого 2008 року ВАТ «Родовід Банк» здійснював операції з купівлі-продажу безготівкових доларів США за гривню.

3.1. Одночасно також повідомлено, що Система підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку НБУ не передбачає відображення інформації щодо заявок конкретних фізичних осіб - клієнтів комерційних банків.

3.2. Також зазначено про те, що відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до НБУ, інформація щодо купівлі та продажу іноземної валюти, яка надходила до НБУ за формою №520, відображається у звітах банків в узагальненому вигляді і не містила інформації у розрізі операцій їх клієнтів.

3.3. Позивач не погоджується із наданою відповіддю та вважає, що НБУ фактично протиправно відмовив йому у праві на отримання запитуваної інформації, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

4. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог, відповідач послався на те, що надання НБУ відповіді позивачу було здійснено з дотриманням положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому підстави для задоволення позову відсутні.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

5. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 4 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

6. Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заяви про купівлю або продаж іноземної валюти подаються фізичними особами-клієнтами до уповноважених банків, які їх обслуговують, а не до Національного банку України, що виключає наявність такої заяви клієнта чи інформації про неї у Національного банку України.

7. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 березня 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року скасував, прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково.

7.1. Визнав протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не направлення запиту ОСОБА_3 від 29 вересня 2015 року за належністю.

7.2. Зобов`язав Національний банк України у відповідності до частини третьої статті 22 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), направити запит ОСОБА_3 від 29 вересня 2015 року до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» для надання відповіді у встановлений законом строк, про що повідомити заявника, з наданням копії поштового повідомлення про направлення.

7.3. В решті позову відмовив.

8. Вказане рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що оскільки Національний банк України не володів запитуваною позивачем інформацією, але йому було відомо хто нею володіє, він був зобов`язаний направити запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це позивача, а тому суд дійшов висновку, що дії НБУ, пов`язані з розглядом інформаційного запиту позивача не відповідають положенням частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та відповідно є протиправними.

ІІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

9. 22 лютого 2008 року між позивачем (позичальник) та ВАТ «Родовід Банк» укладено кредитний договір №77.1/АА-00505.08.2, за умовами якого Банк відкриває позичальнику кредитну лінію на загальну суму 59399 доларів США терміном по 22 лютого 2015 року включно.

9.1. Зазначені кошти надаються Позичальнику готівкою з подальшим їх обов`язковим продажем через касу Банку для проведення подальших розрахунків за договорами, вказаними у п. 1.2 цього Договору.

9.2. Водночас, позивачка стверджує, що у неї немає жодного документу (меморіального ордеру, заяви про видачу готівки, платіжного доручення тощо), які б підтверджували про перехід права власності на 59 399 доларів США від банку до Позичальника.

10. 29 вересня 2015 року позивач, через свого представника, в порядку статей 3, 4, 5,19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та статей 5, 9, 28, 29, 32, 33 Закону України «Про інформацію» звернулася до Національного банку України із запитом, в якому просила: «Повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу ВАТ «Родовід Банк» та чи надходила заявка від 22 лютого 2008 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 59 399 доларів США від Заявника через банк і купівлю української гривні.»

11. Листом від 06 жовтня 2015 року №40-01008/73188 НБУ повідомив позивачку про те, що 22 лютого 2008 року ВАТ «Родовід Банк» здійснював операції з купівлі-продажу безготівкових доларів США за гривню. Система підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку НБУ не передбачає відображення інформації щодо заявок конкретних фізичних осіб - клієнтів комерційних банків. Також, відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до НБУ інформація щодо купівлі та продажу іноземної валюти, що надходила до Нацбанку України за формою № 520, відображалася у звітах банків в узагальненому вигляді і не містила інформації у розрізі операцій їх клієнтів.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

12. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права.

13. У касаційній скарзі НБУ просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

14. Позивач правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

15. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

17. За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (надалі - Закон № 2657-XII) право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

18. За приписами статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

19. Право на доступ до публічної інформації гарантується, з поміж іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

20. Відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

21. Статтею 10№ Закону № 2939-VI обумовлено наступне:

21.1. Публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

21.2. Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

21.3. Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

22. В силу положень частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

23. Відповідно до пункту 5 розділу І Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281 (далі - Положення № 281) торгівлю іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України, на міжнародному валютному ринку дозволяється здійснювати виключно Національному банку України та суб`єктам ринку (або з такими суб`єктами).

23.1. Суб`єкти ринку - уповноважені банки, уповноважені фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, що дає право на торгівлю іноземною валютою.

23.2. Таким чином, фізичні особи - клієнти банків не є безпосередніми суб`єктами міжбанківського валютного ринку України.

24. При цьому, згідно з пунктами 2.1, 2.2 глави 2 Правил проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов`язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281, уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) включає у заявку на участь у Торговельній сесії незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу іноземної валюти та банківських металів за гривні.

24.1. Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) у Заявці визначає за кожною іноземною валютою Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.1998 № 34, та за кожним видом банківських металів обсяг їх купівлі та/або продажу.

24.2. Отже, інформація щодо конкретних заявок фізичних осіб - клієнтів комерційних банків у Системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку Національного банку України (Торгівельній сесії) не відображається.

VІ. Оцінка Верховного Суду

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

26. Як вбачається з матеріалів справи, запитувана ОСОБА_4 інформація була відсутня у НБУ, водночас останньому відомо хто нею володіє, однак запит належному розпоряднику інформації направлений не був.

27. А тому, висновок апеляційного суду про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та, відповідно, про наявність підстав для часткового задоволення відповідних позовних вимог, є правильним.

28. Окрім того судами встановлено, що інформація щодо конкретних заявок фізичних осіб - клієнтів комерційних банків у Системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку Національного банку України (Торгівельній сесії) не відображається.

29. Отже, що стосується вимог про визнання протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання належної інформації на запит від 29 вересня 2015 року та зобов`язання надати відповідачем таку інформацію, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у їх задоволенні, оскільки відповідачем було надано позивачу наявну в останнього інформацію, а також повідомлено про відсутність запитуваних даних щодо конкретної заявки клієнта банку, що підтверджується листом від 06 жовтня 2015 року №40-01008/73188 і відповідає вимогам Закону.

30. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

31. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VІI. Судові витрати

32. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

О. А. Губська