Справа № 140/1498/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8315/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (суддя - Мачульський В.В., час ухвалення - не вказано, місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №140/1498/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області,

про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ ДФС у Волинській області, ГУ ДКС у Волинській області, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на корить позивача 300113,69 грн. пені на суму заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Відповідач ГУ ДФС у Волинській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач ГУ ДКС у Волинській області також позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 47637,99 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 27.06.2018 р. по 20.02.2019 р. по декларації з ПДВ за жовтень 2017 року, 103339,45 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 15.12.2017 р. по 30.07.2018 р. по декларації з ПДВ за квітень 2017 року, 14739,08 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 12.07.2018 р. по 20.02.2019 р. по декларації з ПДВ за січень 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 27.06.2019 року не погодився відповідач ГУ ДФС у Волинській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду в частині задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що здійснений позивачем розрахунок пені за несвоєчасне відшкодування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2017 року на суму ПДВ 603541 грн. є недостовірним. З цього приводу зазначає апелянт, що ухвалою Верховного Суду від 13.02.2018 р. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 року у справі №803/1286/17 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішеннявід 13.07.2017р. №, яким, зокрема, зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 603541 грн.. Вказує апелянт на те, що остаточне рішення у справі №803/1286/17 не прийнято. Також не погоджується апелянт з тим, що датою початку нарахування пені за несвоєчасне відшкодування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2017 року, позивачем визначено 15.12.2017 р., оскільки, з урахуванням вимог п.200.15 ст.200 ПК України, відповідач не міг отримати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 року у справі №803/1286/17 на наступний день після його прийняття. Також звертає увагу апелянт на те, що в п.200.13 ст.200 ПК України вказані саме «операційні» строки протягом яких орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів перераховує узгоджену суму бюджетного відшкодування, а тому враховуючи п.200.23 ст.200 ПК України при розрахунку кількості днів прострочення відшкодування ПДВ слід враховувати саме операційні «робочі» дні. Також вважає апелянт недостовірним та таким, що не відповідає положенням п.200.13, п.200.15, п.200.23 ст.200 ПК України, здійснений позивачем розрахунок пені за несвоєчасне відшкодування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2017 року на суму 950780 грн.. Зокрема, зазначає апелянт, що відповідач не міг отримати 27.06.2018 р. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 р., якою залишено без змін рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 р. у справі №803/160/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішеннявід 04.01.2018 р. № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 950780 грн.. Також вважає апелянт недостовірним та таким, що не відповідає згаданим положенням податкового законодавства, здійснений позивачем розрахунок пені за несвоєчасне відшкодування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2018 року на суму 442124 грн.. Зазначає, що рішенням про результати розгляду скарги від 23.06.2018 р. №9047/Г/99-99-11-02-01-14, ДФС України скасувало податкове повідомлення-рішеннявід 17.04.2018 р. №, зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 442124 грн.. При цьому, апелянт не погоджується, що датою початку нарахування пені є 12.07.2018 р.. Вказує апелянт на те, що вищенаведені обставини не були досліджені та взяті до уваги судом першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 27.06.2019 року в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року у справі №803/1286/17, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.07.2017 р. № та зобов`язано ГУ ДФС у Волинській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо відшкодування ФОП ОСОБА_1 суми податку на додану вартість за квітень 2017 року у розмірі 603541 грн. (а.с. 8-10).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 року у справі №803/160/18, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.01.2018 р. № та зобов`язано ГУ ДФС у Волинській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо відшкодування ФОП ОСОБА_1 суми податку на додану вартість за жовтень 2017 року в розмірі 950780 грн. (а.с. 11-14).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 23.06.2018р. №9047/Г/99-99-11-02-01-14 скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 17.04.2018р. №, яким ФОП ОСОБА_1 . зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 442124 грн. за січень 2018 року та застосовано штрафну санкцію у розмірі 221062 грн. (а.с. 15-18).

З матеріалів справи, а саме виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку ФОП ОСОБА_1 видно, що 30.07.2018 р. на рахунок позивача надійшло 603541 грн. бюджетного відшкодування суми ПДВ за квітень 2017 р., а 20.02.2019 р. - 950780 грн. та 442124 грн. бюджетного відшкодування суми ПДВ за жовтень 2017 р. та січень 2018 р.(а.с. 19-23).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень, жовтень 2017 р. та січень 2018 р. на рахунок позивача відшкодовані з порушенням строків.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника (пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України).

Статтею 200 ПК України врегульовано порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п.200.7 цієї статті, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно п.п.200.7.1, п.п.200.7.2 п.200.7 ст.200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п.«ґ» п.200.12 ст.200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення. У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку. Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

Згідно п.200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Пунктом 200.23 ст.200 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до п.1 розд.2 Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №343 від 09.03.2016р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2016 року за №496/28626, для забезпечення повного з`ясування обставин, що мають значення в процесі судового розгляду позовних заяв про бюджетне відшкодування ПДВ, пені або стягнення митних платежів, відповідачами у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник або який здійснював митне оформлення, та орган Казначейства за місцем знаходження відповідного органу ДФС.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що неподання органом фіскальної служби після закінчення процедури узгодження суми бюджетного відшкодування, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.06.2014 року №21-131а14.

Як вірно встановлено та враховано судом першої інстанції, суми бюджетного відшкодування за квітень 2017 року у розмірі 603541 грн., за жовтень 2017 року у розмірі 950780 грн., за січень 2018 року у розмірі 442124 грн. є узгодженими в порядку судового та адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень контролюючого органу, а саме з моменту набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 р. по справі №803/1286/17, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 р. по справі №803/160/18 та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 23.06.2018 р. №9047/Г/99-99-11-02-01-14.

Наявність у позивача права на повернення сум бюджетного відшкодування за квітень, жовтень 2017 року, січень 2018 року у розмірі 1996445 грн. апелянтом не заперечується.

Таким чином, у межах спірних правовідносин заявлені до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість за квітень, жовтень 2017 року та за січень 2018 року є узгодженими, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.200 ПК України відповідач повинен був відшкодувати заявлені позивачем суми ПДВ у встановлений законодавством строк.

З матеріалів справи, а саме виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку ФОП ОСОБА_1 видно, що 30.07.2018 р. на рахунок позивача надійшло 603541 грн. бюджетного відшкодування суми ПДВ за квітень 2017 р., а 20.02.2019 р. - 950780 грн. та 442124 грн. бюджетного відшкодування суми ПДВ за жовтень 2017 р., січень 2018 р..

Крім цього, позивачем подано розрахунок пені по бюджетному відшкодуванню за квітень 2017 року у розмірі 603541 грн., який складений з урахуванням заборгованості по відшкодуванню сум ПДВ за період з 15.12.2017 р. по 30.07.2018 р., тому стягненню підлягає пеня у розмірі 103339,45 грн. (облікова ставка - 14,5%, 16%, 17%, 17,5%, розрахункова ставка - 17,4%, 19,2%, 20,4%, 21%, кількість днів прострочення - 228) (а.с. 27).

Згідно поданого позивачем розрахунку пені по бюджетному відшкодуванню за жовтень 2017 року у розмірі 950780 грн., з урахуванням заборгованості по відшкодуванню сум ПДВ за період з 27.06.2018 р. по 20.02.2019 р., стягненню підлягає пеня у розмірі 47637,99 грн. (облікова ставка - 17%, 17,5%, 18%, розрахункова ставка - 20,4%, 21%, 21,6%, кількість днів прострочення - ) (а.с. 26).

Згідно розрахунку пені по бюджетному відшкодуванню за січень 2018 року у розмірі 442124 грн., який складений позивачем з урахуванням заборгованості по відшкодуванню сум ПДВ за період з 12.07.2018 р. по 20.02.2019 р., стягненню підлягає пеня у розмірі 14739,08 грн. (облікова ставка - 17%, 17,5%, 18%, розрахункова ставка - 20,4%, 21%, 21,6%, кількість днів прострочення - 224) (а.с. 28).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розрахунки пені складені невірно, у зв`язку з тим, що позивачем невірно визначено дату початку нарахування пені, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній та відповідачем (апелянтом) не надано суду іншого розрахунку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що складені позивачем розрахунки пені, із врахуванням прострочених календарних днів відшкодування ПДВ слід вважати вірними.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта ГУ ДФС у Волинській області на те, що у позивача не виникає право на отримання сум пені за квітень 2017 року у зв`язку з тим, що ухвалою Верховного Суду від 13.02.2018р. відкрито касаційне провадження у справі №803/1286/17.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що п.200.12 ст.200 ПК України чітко встановлено, що сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення, і таким днем, згідно КАС України, є прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відносно доводів апелянта про те, що строки в статті 200 ПК України вказані саме «операційні», а тому при розрахунку кількості днів прострочення відшкодування ПДВ слід враховувати саме операційні «робочі» дні, то суд апеляційної інстанції також вважає такі необгрунтованими, оскільки даною статтею визначено, що на суму заборгованості нараховується пеня на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Крім цього, як вірно зазначено судом першої інстанції, Податковим кодексом України визначений обов`язок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів щодо саме перерахування вказаної суми бюджетного відшкодування, а не при розрахунку кількості днів прострочення такого відшкодування (п.200.13 ст.200 ПК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підлягає стягненню з Державного бюджету України: - 47637,99 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 27.06.2018 р. по 20.02.2019 р. по декларації з ПДВ за жовтень 2017 року; - 103339,45 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 15.12.2017 р. по 30.07.2018 р. по декларації з ПДВ за квітень 2017 року; - 14739,08 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 12.07.2018 р. по 20.02.2019 р.по декларації з ПДВ за січень 2018 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ЄСПЛ у рішенні від 9 січня 2007 року (справа «Інтерсплав проти України») зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес. ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес, який охоплюється поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на стягнення з Державного бюджету України на його корить 165716,52 грн. пені на суму заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованих висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції від 27.06.2019 року щодо відмови у задоволенні решта частини позовних вимог, позивачем не оскаржено в апеляційному порядку.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 27.06.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в адміністративній справі №140/1498/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року