Справа № 826/8058/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2019 року №826/8058/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Шуст Н.А., за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Стойчева Р.В., представника відповідача (ГУ ДФС у м. Києві) - Івах Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги ,

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 жовтня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позов до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (02094, м. Київ, б-р Верховної Ради, 24-Б), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з порушенням вимог Податкового кодексу України, а саме: за відсутності підстав для її проведення; проведення фактично невиїзної перевірки, результати якої оформлені Актом № 57/26-53-13-06-12/ від 14 квітня 2017 року.

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в м Києві про сплату боргу від 29.05.2017 року №Ф-;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 322 462, 41 грн. (в тому числі штрафні санкції);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 20 924,95 грн. (в тому числі штрафні санкції);

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 29.05.2017 року відповідно до якого встановлено порушення п.2 ч.І ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку із чим збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску у розмірі 253 151, 28 грн.. та 29 372, 57 грн. штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 85 692, 50 грн. (в тому числі штрафні санкції).

Позовні вимоги мотивовано тим, що перевірка позивача була проведена з порушенням вимог податкового законодавства оскільки наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки позивач не отримував, отже позивач не був належним чином проінформований про документальну планову виїзну перевірку, її початок, строк проведення, закінчення. Крім того, позивач наголошує, що по факту була проведена невиїзна документальна перевірка, що суперечить вимогам статті 75 Податкового кодексу України та є підставою для визнання її та її результатів протиправними. Позивач зазначає, що контролюючим органом не було вчинено жодних дій щодо отримання документів податкової звітності, при цьому, позивач наполягає на тому, що всі документи податкової звітності, в тому числі і податкові декларації, у визначені законодавством строки надсилались відповідачу в особі Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, однак не були враховані податковим органом при прийнятті податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач в особі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що документальна планова виїзна перевірка розпочалась у терміни, визначені у направленнях, оскільки копію Наказу про проведення планової виїзної перевірки №1805 від 10.03.2017 та повідомлення про проведення документальної планової перевірки від 13.03.2017 №1751/Ч/26-15-13-06-24 надіслано за податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, як це передбачено п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України. Так, за результатами поведеної перевірки встановлено порушення позивачем приписів податкового законодавства. Відповідачем зазначено, що вході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надав на перевірку первинні документи, що підтверджують витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2017 по справі №826/8058/17 призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі до закінчення проведення судово-економічної експертизи та отримання її висновків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2019 поновлено провадження у справі №826/8058/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги та призначено розгляд справи у судове засідання на 24 жовтня 2019 року.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст.250 КАС України.

В судовому засіданні 24 жовтня 2019 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та надали суду додаткові письмові пояснення з приводу спірних правовідносин.

Представник відповідача в особі ГУ ДФС у м. Києві в судовому засіданні 24 жовтня 2019 року проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовим запереченнях на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в особі Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві в судове засідання 24 жовтня 2019 року не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 24 жовтня 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками , правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 встановлено наступні порушення:

- порушення вимог п.177.2 ст.172, ст.164 Податкового кодексу України, внаслідок чого згідно остаточних розрахунків за результатами перевірки донараховано податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 257969,93 у тому числі за 2014 в сумі 53644,92 грн., за 2015 в сумі 90920,84 грн., за 2016 в сумі 113403,54 грн. (розрахунок наведено в додатку №1 до даного Акту);

- порушення вимог пп.1.2 п.161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого, згідно остаточних розрахунків, за результатами перевірки донараховано до сплати військовий збір за 2015-2016 в сумі 16739,95 грн.;

- порушення вимог п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого, згідно остаточних перерахунків донараховано до сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як платника єдиного соціального внеску фізичної особи-підприємця в загальній сумі 253 151, 28 грн.;

- порушення вимог п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого, згідно остаточних перерахунків донараховано до сплати податку на додану вартість в загальній сумі 68 554,00 грн., у тому числі за 2014 рік в сумі 61626,00 грн., за 2015 рік в сумі 6928,00 грн.

За наслідками перевірки державною ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 14.04.2017 №57/26-53-13-06-12/ та прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 29.05.2017 №, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 322 462, 41 грн., у тому числі: 257 969, 93 грн. - основний платіж, 64 492, 48 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 29.05.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» у розмірі 20 924, 95 грн., у тому числі: 16 739, 95 грн. - основний платіж, 4 185, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 29.05.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 85 692, 50 грн., у тому числі: 68 554, 00 грн. - основний платіж, 17 138, 50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, відносно позивача було складено податкову вимогу про сплату боргу від 29.05.2017 №Ф-на загальну суму 253 151, 28 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.05.2017, яким позивачеві донараховано 253 151, 28 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та 29 372, 57 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За приписами п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, документальні планові виїзні перевірки.

У відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п. 77.1-77.2 ст. 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 77.4 статті 77 КАС України).

Тобто, з наведено вище вбачається, що планові виїзні перевірки проводяться відповідно до плану-графіку перевірок, за місцезнаходженням платника податків та право на проведення таких перевірок виникає у разі повідомлення платника податків про проведення перевірки відповідно до приписів п. 77.4 статті 77 Податкового кодексу України.

Поряд з цим, в тексті позовної заяви позивач наголошує на тому, що його не було повідомлено про проведення хоанової виїзної перевірки та, що фактично, контролюючим органом було проведено невиїзну перевірку, крім того, під час судового розгляду справи судом було встановлено відсутність оприлюднення плану-графіку документальних планових перевірок, до якого було б включено ФОП ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач в особі ГУ ДФС у м. Києві зазначає, що копію наказу про проведення планової виїзної перевірки №1805 від 10.03.2017 та повідомлення про проведення документальної планової перевірки від 13.03.2017 №1751/Ч/26-15-13-06-24 було надіслано за податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, з наданої суду копії конверту на підтвердження направлення наказу та направлення вбачається, що конверт повернувся за закінченням встановлено строку зберігання, тобто фактично, позивача не було повідомлено про приведення, а сам лише факт направлення повідомлення про проведення перевірки та копії наказу про її проведення без вручення їх платнику податків для визнання відповідної перевірки законною - не є достатнім, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02.05.2018 по справі №804/3006/17, відтак, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо належного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про проведення перевірки.

За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи, контролюючим органом замість виїзної перевірки було проведено невиїзну перевірку.

Так, на сторінці першій акта перевірки від 14.04.2017 №57/26-53-13-06-12/ зазначено, що перевірка проведена в приміщенні ДПІ у Дніпровському районі м. Києва за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 4-А, каб. 112.

Водночас, нормами Податкового кодексу України чітко визначено, що виїзна перевірка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Крім того, Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкової інспекції.

Верховним Судом у своїй постанові від 17.05.2019 по справі №804/254/18 зроблено висновок, що неможливість проведення документальної виїзної перевірки за місцезнаходженням платника податків має бути пов`язана з недопуском посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що, у свою чергу, має підтверджуватися відповідним актом про недопуск.

Водночас, суд звертає увагу, що ані акту про недопуск посадових осіб відповідача про проведення перевірки, ані акту про неможливість проведення виїзної перевірки за місцезнаходженням платника податків матеріали справи не містять.

Також, відповідачем не було надано суду доказів публікації плану-графіку документальних планових перевірок, до якого було б включено ФОП ОСОБА_1 .

Отже, наведені в сукупності обставини свідчать, що відповідачем під час проведення виїзної планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення приписів Податкового кодексу України щодо порядку та умов проведення відповідної перевірки, чого представником відповідача під час судового розгляду справи спростовано не було.

Разом з тим, щодо встановлених відповідачем порушень, суд зазначає наступне.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 177.1-177.3 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (п. 164.1 ст. 163 Податкового кодексу України).

За приписами п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

За приписами норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Виходячи з вищевикладеного, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (згідно із Законом №1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом №1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту з метою визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 1.2 п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Як вбачається з акта перевірки та заперечень на позовну заяву, висновок щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що в ході перевірки правильності визначення валового доходу, відображеного в деклараціях про доходи, за даними перевірки, виявлено, що ФОП ОСОБА_1 в 2014-2016 роках відніс до суми валових витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, витраті які не підтверджені первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку, перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість у перевіряємому періоді з 01.01.2014 по 31.12.2016 встановлено, що до складу податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 . відніс суми ПДВ, які документально не підтверджені.

Так, контролюючим органом зроблено висновок, що оскільки ФОП ОСОБА_1, не було надано до перевірки документи, що стосуються здійснення господарської (підприємницької) діяльності протягом перевіряємого періоду з 01.01.2014 по 31.12.2016 , тож під час здійснення перевірки дослідити повністю питання стосовно дотримання ФОП ОСОБА_1 в перевіряємий період вимог Податкового кодексу України не було можливим.

Разом з тим, суд звертає увагу, що перевірка ФОП ОСОБА_1 була невиїзною, а здійснювалась в приміщенні ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, про що зазначено на сторінці 1 акта перевірки від 14.04.2017, при цьому, позивач не отримував повідомлення та наказ про проведення перевірки, доказів того, що контролюючим органом витребовувалась первинна документація від ФОП ОСОБА_1 матеріали справи не містять, тобто, позивач взагалі не знав про проведення перевірки та не мав можливості надати контролюючому органу станом на час проведення такої (до того ж в приміщенні контролюючого органу) необхідні матеріали, тобто, позивач фактично був позбавлений можливості реалізувати свій обов`язок відповідно до пункту 86.7 Податкового кодексу України та надати необхідні документи на підтвердження реального здійснення господарської діяльності та сплати податків у повному обсязі, натомість, висновки контролюючого органу зроблені виключно на підставі інформації, наявної в базах даних органів ДФС, про що відповідачем самостійно зазначено у запереченнях на позовну заяву.

Наведені обставини дають підстави вважати, що контролюючим органом взагалі не досліджувалась первинна документація ФОП ОСОБА_1 з метою з`ясування дотримання позивачем в перевіряємий період вимог Податкового кодексу України, тобто, висновки контролюючого органу є необґрунтованими та поверхневими, такими, що не ґрунтуються на фактичному дослідженні документації стосовно господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та належної сплати ним податкових зобов`язань.

При цьому, під час судового розгляду справи, позивачем було надано суду всі наявні в нього документи первинної звітності, однак контролюючим органом не доведено, що ним було досліджено зміст вказаних документів під час проведення перевірки

Суд звертає увагу, що ухвалою від 31.10.2017 було призначено у справі №826/8058/17 судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи підтверджено первинними документами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задекларовані понесені валові витрати за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

Так, 23.08.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №826/8058/17 та висновок експертів від 27.06.2019 №2206/18-45/18339/18343/19-72 за результатами проведення економічної експертизи у справі №826/8058/17.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 27.06.2019 №2206/18-45/18339/18343/19-72 зі підписом експерта Полєннікова М.О., висновки Акту ГУ ДФС у м. Києві від 14.04.2017 №57/26-53-13-06-12/ «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та з питань дотримання законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язке держане соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 фізичним особою підприємцем ОСОБА_1 в частині задекларованих понесених валових витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 - документально не підтверджуються.

У висновку експертів також зазначено, що за результатами дослідження відомостей за період з січня по грудень 2014 року та з січня по грудень 2015 року встановлено відповідність понесених витрат задекларованим. Також, податкові накладні підтверджують витрати ФОП ОСОБА_1 (у разі попередньої оплати), або витрати майбутніх періодів, які має здійснити підприємець.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 101 КАС України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 108 КАС України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Таким чином, оцінюючи в сукупності встановлені судом обставини, а також дані, наведені у висновку експертів від 27.06.2019 №2206/18-45/18339/18343/19-72 суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості висновків акта перевірки від 14.04.2017 №57/26-53-13-06-12/ та, як наслідок, обґрунтованості винесених на його підставі податкових повідомлень-рішень від 29.05.2017, податкової вимоги та рішення про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві при проведенні документальної планової виїзної перевірки, оформленої Актом від 14.04.2017 №57/26-53-13-06-12/.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу від 29.05.2017 №Ф-.

4. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 29.05.2017 №; №; № та рішення №.

5. В іншій частині позову - відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 116, 04 грн. (сім тисяч сто шістнадцять гривень чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (02094, м. Київ, б-р Верховної Ради, 24-Б).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текс рішення виготовлено та підписано 30.10.2019.

Суддя Н.Г. Вєкуа