Справа № 520/1011/19
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №520/1011/19

адміністративне провадження №К/9901/27279/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Жука А.В., суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року

у справі №520/1011/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

третя особа Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 276618 від 24 липня 2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні від 31 травня 2006 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з того, що ГУ ДМС України в Одеській області не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені статті 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: не надано вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано будь-яких доказів на підтвердження порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

За таких обставин, суди дійшли висновку про обґрунтованість адміністративного позову, та підстав для його задоволення.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями відповідач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.

30 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху з підстав не сплати судового збору.

29 жовтня 2019 року на адресу Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, та оригінал платіжного доручення №26904 від 21 жовтня 2019 року про сплату судового збору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в цій справі є правомірність рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні, тобто ця справа відноситься до категорії справ щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України, та в силу вимог ст. 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.

З огляду на зазначене, зважаючи на предмет розгляду справи за своєю суттю вона є справою щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі заявником не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №520/1011/19.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.В. Жук

Судді Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко