Справа № 640/9160/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9160/19 Суддя першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза» звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову у видачі Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «Роза» містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва, затверджене наказом № 82 від 25.01.2019 року та скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 82 від 25.01.2019 року;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «Роза» містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - реконструкції нежитлової будівлі літера «А» (надбудови в межах існуючого фундаменту), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр , 3 , у Солом`янському районі міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

22.10.2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 38193, Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивачем наголошено, що в межах спірних правовідносин, відповідач застосував суто формальний підхід при вирішенні питання щодо наданнґ містобудівних мов та обмежень та використав свої владні управлінські функції без легітимної мети, чим спричинив негативні наслідки для приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» у вигляді пеершкод у розпорядженні своєю приватною власністю - нежитлової будівлі, а саме здійснення надбудови - реконструкції без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаметів, що вірно було встановлено судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю доказів невідповідності намірів Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та інших, передбачених містобудівним законодавством підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, позивач правомірно очікував на те, що його право на розпорядження належним йому на праві власності майном відповідно до законодавства в майбутньому не буде порушено чи обмежено під час здійснення суб`єктом владних повноважень заходів з державного архітектурно-будівельного нагляду, зокрема на отримання містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва, у зв'язку з чим відмова у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на вул. Протасів Яр, 3, у Солом`янському районі міста Києва, викладена у листі та наказ яким затверджено вказану відмову є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза» є власником нежитлової будівлі загальною площею 1062,8 га по вулиці Протасів Яр, 3 у місті Києві з 1993 року на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу орендного підприємства трикотажної фірми «Роза» від 14.05.1993 р. та акту прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київської трикотажної фірми «Роза» від 04.06.1993 р., правонаступником якого являється Приватне акціонерне товариство Трикотажна фабрика «Роза», що підтверджується Статутом.

Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза» з метою отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки звернулось до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою від 18.01.2019 року №50350-03-16, в якій просило надати містобудівні умови та обмеження для реконструкції нежитлової будівлі літера «А» (надбудови в межах існуючого фундаменту), що розташована за адресою м. Київ, вул. Протасів Яр, 3/вул. Грінченка 2/1 у Солом`янському районі міста Києва та належить позивачу на праві власності.

За результатами розгляду заяви від 18.01.2019 року із доданими документами, Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято рішення про відмову у наданні містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва на вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі м. Києва у зв`язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки відповідно до Генеральному плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року № 370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням відноситься до території житлової садибної забудови, частково до території вулиць і доріг, яку у встановленому порядку разом із поданими документами передано до ЦНАПу.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень, затверджено наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2019 року №82.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень, яким порушено його права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон №3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно статті 26 Закону №3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону №3038-VI передбачено, що основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

У відповідності до визначень, зазначених у статті 1 Закону №3038-VI, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно частин третьої, четвертої статті 29 Закону №3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

З матеріалів справи встановлено, що разом із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень позивач подав наступні документи:

- заяву про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 18.01.2019 року, про що зазначено в описі документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги;

- документ, що засвідчує особу суб`єкта звернення та довіреність, якщо заявник діє в інтересах іншої особи (копія довіреності від 16.01.2019 року № 1);

- копію документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (реконструкції), розташований на земельній ділянці по вулиці Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва (копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2018 року, договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу орендного підприємства трикотажної фірми «Роза» від 14.05.1993 року та акту прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київської трикотажної фірми «Роза» від 04.06.1993 року);

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М:2000 (завірені копії);

- лист з Державного земельного кадастру (копія листа Головного управління Держгенкадастру у м. Києві від 16.11.2018 року № 97-26-0.21.-3355/35-18;

- Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта реконструкції;

- лист Департаменту містобудування та архітектури №055-204 від 09.01.2019 року;

- лист Інституту Генплану м. Києва №153 від 18.07.2018 року з додатками (викопіювання з Генплану на 3-х аркушах);

- М 1:500 (топографічна зйомка земельної ділянки);

- Черговий кадастровий план станом на 01.10.2018 року;

- Технічний паспорт БТІ на нежитлову будівлю.

Відмовляючи у наданні містобудівних умов та обмежень відповідач вказав про невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, зазначивши, що земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території житлової садибної забудови та частково в межах території вулиць і доріг, проте з такими доводами відповідача колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Так, за змістом частини першої статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Частинами першою, другою статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Відповідно до наявного у матеріалах справи висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища щодо умов використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та обтяжень, які мають враховуватись при затвердженні проекту відведення земельної ділянки від 20.01.2004 №19-450 стосовно об`єкта нерухомості, розташованого за адресою м. Київ, вул. Грінченка 2/1 у Солом`янському районі міста Києва зазначено, що містобудівна характеристика ділянки у відповідності до Генерального плану розвитку міста, затвердженого рішенням Київради від 28.02.2002 №370/1804, територія за функціональним призначенням належить до промислової території.

Також, згідно поданого до матеріалів справи Технічного звіту станом на 2016 рік по встановленню в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельних ділянок Публічного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «ТФ «Роза»), юридична адреса: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 2/1 щодо місця розташування земельних ділянок ПрАТ «ТФ «Роза» по вул. Миколи Грінченка, 2/1 з відповідними обліковими кодами земельних ділянок № 72:214:002, №72:214:026, згідно якого вищевказана земельна ділянка віднесена до земельних ділянок згідно технічних звітів по інвентаризації.

Відповідно до Пояснювальної записки Звіту в розділі «Загальна характеристика району робіт» вказано, що земельні ділянки розташовані в промисловій зоні Солом`янського району. На час обстеження земельних ділянок в натурі (на місцевості) встановлено, що на земельній ділянці на вулиці Миколи Грінченка міста Києва, розташовані об`єкти нерухомого майна, які належать Публічному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «Роза». Територія впорядкована, заасфальтована, частково озеленена. Під`їзд до земельної ділянки вулиць Миколи Грінченка та Протасів Яр.

Позивач звертався із заявою про отримання містобудівних умов для проведення реконструкції, належної йому на праві власності, нежитлової будівлі за літерою «А» з надбудовою на вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва, проте отримував неодноразово відмови у наданні містобудівних умов.

Слід зазначити, що відповідач не вказує, зокрема, які можливо з наданих позивачем документів згідно переліку не відповідають встановленим вимогам чи які містять недостовірні відомості.

Водночас, у зв`язку із зауваженнями відповідача щодо невідповідності функціонального призначення земельної ділянки, які унеможливлюють позивачу провести реконструкцію з надбудовою в межах уже існуючого фундаменту без зміни функції, позивач звернувся до розробника Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року Дочірнього підприємства «Інститут Генерального плану міста Києва» для отримання роз`яснення щодо функціонального призначення території по вул . Протасів Яр , б .3.

Листом від 18.07.2018 року №153 Дочірнє підприємство «Інститут Генерального плану міста Києва» повідомив, що оскільки Генеральний план міста відповідно до діючих нормативів виконувався на топооснові М 1:10000, де лінія, товщиною 1 мм, по факту становить 10 м, та відсутність на той час у проектувальників чергового земельного кадастру призвело до похибки, через яку будівля трикотажної фабрики «Роза» по вулиці Протасів Яр, 3 потрапила до території житлової садибної забудови.

Водночас, Дочірнє підприємство «Інститут Генерального плану міста Києва» зазначило, що під час розробки ДПТ в межах вулиць Миколи Грінченка, Протасів Яр, Андрія Головка, Семенівська, Божків Яр, межа Байкового кладовища у Солом`янському районі міста Києва, наявність земельного кадастру дозволила уточнити територію, що займає ПАТ «Трикотажна фабрика «Роза» та підтвердило, що згідно плану існуючого використання території ДПТ та проектних креслень вищезазначений корпус знаходиться на промисловій території.

Більш того, позивач звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з листом від 06.12.2018 року №674 стосовно надання роз`яснення щодо земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля по вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва.

У відповідь на вказане звернення позивача, відповідач листом від 09.01.2019 року №055-204 повідомив, що розробник діючої містобудівної документації (Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 370/1804) є Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» та повідомлено, що згідно з діючим Генеральним планом, територія на якій розміщена зазначена позивачем будівля, а саме нежитлова будівля на вулиці Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі м . Києва ) відноситься до промислової території, яка знаходиться в межах санітарно-захисної зони від залізниці, а також входить до поліфункціональних районів з формуванням функціонально-планувальної структури виробничих територій.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, які підтверджені належними, достовірними і достатніми доказами, цільове призначення земельної ділянки, на якій розташована належна позивачу на праві власності нежитлова будівля по вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва, віднесено до промислової території, проте аж ніяк не до території житлової садибної забудови.

Департаментом містобудування даних фактів в апеляційній скарзі не спростовано.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що позивач планує здійснити не забудову території шляхом розміщення нового об`єкта будівництва, а саме реконструкцію уже існуючої нежитлової будівлі з надбудовою, в межах існуючого фундаменту, що підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема, включеними до містобудівного розрахунку, який надавався відповідачу разом із заявою про надання містобудівних умов та обмежень.

До того ж, усі зазначені вище листи та звернення, в яких підтверджувалось віднесення вказаної земельної ділянки до промислової території також надавались позивачем разом із заявою.

Щодо віднесення будівлі позивача до території житлової садибної забудови, то це твердження спростовано роз`ясненням Дочірнього підприємства «Інститут Генерального плану міста Києва», викладеним у листі від 18.07.2018 року №153. При цьому, на переконання суду, сама похибка чи можливо окремі розбіжності містобудівних умов та обмежень не можуть бути підставою для відмови у їх видачі.

Таким чином, відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні земельна ділянка району забудови, на території якого розташована будівля позивача, відносяться до промислової території. Отже, наміри позивача щодо забудови вищевказаної земельної ділянки відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генеральному плану міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У зв`язку з відмовою відповідача видати містобудівні умови та обмеження позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» постановлено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною права власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для дотримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати так.

Щодо доводів апелянта про втручання суду в дискреційні повноваження відповідача варто зазначити наступне.

Реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч.2 ст.19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У відповідності до абз.3 п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим законодавством критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Колегія суддів в даному випадку зазначає, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову у наданні містобудівних умов було порушено права Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза», у зв'язку з чим належним способом захисту (що не є втручанням у дискреційні повноваження) є саме зобов'язання Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «Роза» містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - реконструкції нежитлової будівлі літера «А» (надбудови в межах існуючого фундаменту), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 3 у Солом`янському районі міста Києва, що вірно було здійснено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст виготовлено 29 жовтня 2019 року.