Справа № 520/3943/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 р.Справа № 520/3943/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.06.19 року по справі № 520/3943/19

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 54276,71 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач має заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 54276,71 грн., у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

25 червня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 54276 грн. 71 коп.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Посилаючись на викладені доводи, вказав на відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 54276,71 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Клопотання відповідача про відкладення судового розгляду колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, в заяві зазначено, що адвокат Безкровний М.Г., який представлятиме інтереси позивача в Другому апеляційному адміністративному суді не зможе прийняти участь в судовому засіданні 30.10.2019 року о 10:15 год, оскільки буде зайнятий в іншій справі.

При цьому жодних доказів зайнятості зазначеного адвоката в іншому процесі позивачем не надано.

Більше того, до клопотання додано довіреність на право представляти інтереси позивача, зокрема, в апеляційній інстанції, Паршиковій Н.М. , яка дійсна до 31.12.2019 року.

Крім зазначеного, 16.10.2019 року позивачем було надіслано аналогічне клопотання про відкладення судового засідання, яке було задоволено судом апеляційної інстанції.

З огляду на відсутність належних доказів неможливості прибути ОСОБА_1 або його представника, в судове засідання, призначене на 30.10.2019 року, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 був платником єдиного податку з фізичних осіб 3 групи під час здійснення підприємницької діяльності.

Позивач має податковий борг із сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 54 276,71 грн., а саме :14 699,18 грн. - основного платежу, що виник на підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 10.07.2018р. (зобов`язання на суму 15 122,19 грн., сплачено 423,01 грн.);12 977,24 грн. - основного платежу, що виник на підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 12.10.2018 р.; 14 021,99 грн. - основного платежу, що виникла підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 10.01.2019 року;12 578,30 грн. - штрафні санкції на підставі податкового повідомлення-рішення № від 29.11.2018.

Зазначене обумовило звернення податкового органу до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та підтвердження наявної у позивача несплаченої заборгованості зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 54 276,71 грн., яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до визначень, наведених у пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп.14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтями 291-295 ПКУ встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Відповідно до п.п. 295.3. статті 295 ПКУ платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий звітний період. Податковим періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Відповідно до вимог п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України не сплачені платником податків, у встановлений ПК України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом.

За приписами п. п. 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПКУ погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.

Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби. Крім того, п. п. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст.19-1 на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 має податковий борг із сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 54 276,71 грн., а саме :14 699,18 грн. - основного платежу, що виник на підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 10.07.2018р. (зобов`язання на суму 15 122,19 грн., сплачено 423,01 грн.);12 977,24 грн. - основного платежу, що виник на підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 12.10.2018 р.; 14 021,99 грн. - основного платежу, що виникла підставі самостійно поданої платником податкової декларації № від 10.01.2019 року;12 578,30 грн. - штрафні санкції на підставі податкового повідомлення-рішення № від 29.11.2018.

Вказані суми заборгованості обліковуються в інтегрованих картках відповідача за відповідним платежем.

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.57.1 ст.57 ПК України - платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п.59.1 ст.59 ПК України - у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з несплатою відповідачем в установлені строки узгодженої суми податкового зобов`язання, ГУ ДФС у Харківській області на адресу відповідача направлено поштовим відправленням з повідомленням про вручення податкову вимогу №108691-17 від 27.08.2018 року, яка була вручена відповідачу 27.10.2018 року (а.с.31).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що податкова вимога є дійсною, в судовому порядках не оскаржувалась, не є скасованою, зміненою або відкликаною.

Доказів сплати відповідачем узгоджених зобов`язань у повному обсязі матеріали справи не містять.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податкова вимога в розумінні підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

З аналізу судової практики Верховного Суду вбачається, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №818/1117/16.

Відповідно до п.95.2. ст.95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду про стягнення коштів з відповідача після спливу 60 календарних днів після надіслання вимоги, оскільки податкова вимога направлена 27.08.2018 року та вручена 27.10.2018 року, а звернення до суду з даним позовом відбулося 19.04.2019 року.

Положеннями пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України передбачено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п.95.1 ст.95 ПК України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до абзацу першого пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З огляду на зазначені норми та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає вимоги податкового органу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 54276,71 грн. цілком правомірними.

Щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність застосування норм ст. 47 КАСУ, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

28.05.2019 ГУ ДФС у Харківській області подано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про уточнення відомостей відображених в адміністративному позові (вих. 16543/9/20-40-10-07-03 від 28.05.2019 р.) по справі № 520/3943/19 у зв`язку зі зміною правового статусу Відповідача, а саме з фізичної-особи-підприємця ОСОБА_1 на фізичну особу ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про припинення діяльність фізичної особи-підприємця вже після отримання позовної заяви про стягнені податкового органу, а тому зрозумілим є те, що у контролюючого органу, як позивача по справі № 520/3942/1 виникла необхідність подати заяву про відображення відомостей в адміністративному позові.

Вищезазначена заява не є уточненням позовних вимог, оскільки предмет та підстави позовної заяви залишаються незмінними.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 44. КАС України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, ГУ ДФС у Харківській області зазначену заяву про уточнення відомостей відображених в адміністративному позові подано у порядку передбаченому законодавством.

Згідно з абзацем 2 підпункту 6 пункту 11.18 розділу XI в редакції Наказу Міністерства фінансів №1588 від 09.12.2014 р. після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Підприємець не може позбутися зобов`язання шляхом припинення діяльності, оскільки після припинення підприємницької діяльності він не звільняється від зобов`язань перед бюджетом.

Податковий кодекс України містить виключні випадки припинення податкового обов`язку з: фізичною особою передбачені згідно п.п.37.3.3. п.37.3 ст.37 ПКУ, а саме: смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою. Однак жодна з наведених обставин не має відношення до розгляду справи про стягнення податкового боргу.

З приводу вимог апелянта про необхідність застосування строку позовної давності та залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк. Цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Строки звернення до суду щодо стягнення податкового боргу регулюються спеціальним законодавством, а саме ст. 102 ПК України.

Відповідно до ч. 102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.54.3.3. 4.54.3 ст. 54 ПК України).

Так, обов`язок обчислення сум податкових зобов`язань покладається на платника податків, а нарахування податкових зобов`язань здійснюється саме контролюючим органом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави застосування строків давності зазначених у ч. 2 ст. 122 КАС України, а позов ГУ ДФС у Харківській області про стягнення податкового боргу подано без порушення строку звернення до суду.

З приводу доводів належного направлення податкової вимоги №108691-17 від 27.08.2018 р. відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №017, колегія судді зазначає наступне.

Колегія суддів вказує на те, що податкова вимога вважається належним чином врученою, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноважено представнику.

Таким чином, з урахуванням приписів ст.42 ПК України вбачається, що на контролюючий орган покладається обов`язок з вручення податкової вимоги шляхом: особистого вручення платнику податкової вимоги (під підпис); направлення податкової вимоги за вірною податковою адресою платника податків поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач направив за адресою платника податкову вимогу поштовим відправленням з повідомленням про вручення, що відповідає вимогам ст.42 ПК України.

Правилами пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, відповідно до п.п. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання.

При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що значиться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. Дана позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд від 09.10.2018 по справі № 820/1864/17.

Доказом вручення податкової вимоги 27.10.2018 року є наявна в матеріалах справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31).

Доводи відповідача про невиявлення номерів поштових відправлень за допомогою сервісу «Пошук поштових відправлень», колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що відповідно до положень Постанови КМУ від 05.03.2009 №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», споживач може розшукати реєстроване пошто" відправлення протягом шести місяців з дня прийняття до пересилання реєстрованого поштового відправлення.

Отже, колегія судді зауважує, що податкова вимога надсилалася контролюючим органом та була вручена.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання відповідачем свого податкового обов`язку щодо сплати податків та зборів в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України (п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16, ст. 36).

Доказів сплати заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 520/3943/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року