Справа № 420/2807/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2807/19

Категорія:106020000 Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 26.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 про:

- зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без урахування вихідних, святкових та неробочих днів у розмірі грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 31 травня 2018 року;

- зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги,позивач вказував, що у період з 05 червня 2014 року по 31 травня 2018 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Також позивач брав участь у антитерористичній операції з 08 квітня 2017 року по 08 серпня 2017 року. Позивач зазначає, що у цей період виконував службові обов`язки у вихідні та святкові дні, разом з тим, у травні 2018 року позивача було виключено зі списків військової частини та враховуючи не отримання позивачем днів відпочинку позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб. Крім того, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року, відтак звернувся з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що виплата грошової компенсації за невикористані дні відпочинку в даному випадку не передбачено чинним законодавством, а інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, представник відповідача зазначив, що у період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року індексація грошового забезпечення позивача дорівнювала нулю.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- у зв`язку з відсутністю прямої норми права, яка передбачала б виплату грошової компенсації за невикористані дні відпочинку та у зв`язку з тим, що фактично трудові відносини з в/ч НОМЕР_1 припинились, за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без врахування вихідних за аналогією права такі дні повинні бути ототожнені з відпусткою, у разі невикористання якої передбачена виплата грошової компенсації (ч.14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний та правових захист військовослужбовців та членів їх сімей");

- виплата індексації грошових доходів не проводиться виключно у випадку, якщо розмір підвищення доходу (а не розмір підвищення премії) перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, базовий місяць. Одиницею для перерахунку розміру індексації є 1 місяць. Окрім того, накази командира в/ч НОМЕР_1 про виплату премій, на які посилається суд першої інстанції та які містяться в матеріалах справи, не містять жодних відомостей про розмір доходу та розміри премій, а також судом першої інстанції не здійснювався розрахунок доходу отриманого позивачем за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року для встановлення факту перевищення суми доходу над сумою індексації.

У відзиві в/ч НОМЕР_1 на апеляційну скаргу вказується, що відповідач повністю погоджується з рішенням Одеського окружного адміністративного суду та вважає його таким, що повністю відповідає вимогам ст. 242 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 з 05 червня 2014 року по 31 травня 2018 року, приймав участь у Антитерористичній операції в період з 08 квітня по 08 серпня 2017 року, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітет та територіальної цілісності України від 19 грудня 2017 року №15/2/Ц/2058 та копіями витягів з наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 05 червня 2014 року та 31 травня 2018 року.

Відповідно до Витягу із Наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 травня 2018 року №104 позивача з 31 травня 2018 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що основним законом, що регулює відносини військовослужбовців під час проходження служби у Збройних Силах України є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Цим Законом не передбачено виплату компенсації за невикористані дні відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Наказу Міністра оборони України №27 від 19 січня 2016 року.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено протиправних дій в/ч НОМЕР_1 по невиплаті індексації грошового забезпечення, оскільки, в/ч діяла в межах та у спосіб визначених Порядком №1078 та Інструкцією №260, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 рік не підлягають задоволенню.

З приводу доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

Відповідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтями 1 та 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Так, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно ст.ст. 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Судова колегія не приймає до уваги довід відповідача про те що в/ч НОМЕР_1 не є розпорядниками коштів першого рівня, а тому не має повноважень самостійно визначати напрямки використання бюджетних ресурсів та проведення індексації перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі, зважаючи на наступне.

Положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку №1078, визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Таким чином судова колегія доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача виплати грошової компенсації за невикористані дні відпочинку, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених п.5 цієї статті.

…Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

З аналізу вищезазначених правових норм судова колегія доходить висновку про те, що заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу та виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, компенсуються днями відпочинку, як правило, протягом наступного тижня.

Крім того, відповідно до п.п.1, 2 ст. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Отже, служба понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, а компенсується днями відпочинку.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без урахування вихідних, святкових та неробочих днів у розмірі грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 починаючи з 31 травня 2018 року не можуть бути задоволені судом.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.3 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, змінити рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.3 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325; ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення в наступній редакції:

"Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2018 року.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити."

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.