Справа № 333/6481/16-а(2-а/333/21/17)
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2019 року

Київ

справа №333/6481/16-а(2-а/333/21/17)

адміністративне провадження №К/9901/22401/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 (колегія суддів у складі: Добродняк І.Ю., Бишевської Н.А., Семененка Я.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - відповідач, Комунарський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області), в якому просила визнати протиправним та нечинним, оформлене листом від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081, рішення Комунарського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про відмову оформити та видати позивачу паспорт громадянина України та зобов`язати відповідача у встановленому законом порядку оформити і видати паспорт громадянина України.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» позивач є громадянином України, з лютого 2011 року постійно мешкає в АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою про реєстрацію в посвідці на постійне проживання для іноземних громадян, проте відповідач протиправно відмовив позивачу у видачі паспорту громадянина України, посилаючись на те, що позивач зареєстрований за місцем проживання у Російській Федерації.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Комунарський районний суд м. Запоріжжя постановою від 16.01.2017 позов задовольнив повністю.

Судове рішення першої інстанції мотивовано тим, що наявність у позивача паспорта громадянина Російської Федерації не позбавляє його громадянства України відповідно до положень статті 2 Закону України «Про громадянство України». Крім того, з лютого 2011 року позивач постійно проживає на території України.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання відповідача на пункт 120 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001, відповідно до якого особам, які постійно проживають за кордоном і стосовно яких прийнято рішення про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство», паспорт громадянина України видають дипломатичні представництва чи консульські установи України. Суд першої інстанції встановив, що позивач за кордоном не проживає, з 03.02.2011 постійно мешкає у м. Запоріжжі, Україна. З тих же підстав судом не прийнято до уваги посилання представника відповідача на пункт 5.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012, відповідно до якого позивач для отримання паспорту громадянина України повинен зняти з реєстрації своє місце проживання на території Російської Федерації.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 17.10.2017 скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким відмовив у задоволенні позову.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що відмова в прийнятті документів (усно або в письмовому вигляді) і відмова в оформленні чи видачі паспорта (шляхом прийняття відповідного рішення) не є тотожними ані за їх підставами та формою, ані за наслідками.

Суд апеляційної інстанції встановив, що на заяву ОСОБА_1 про видачу паспорта, подану 02.11.2016, відповідач надав відповідь листом від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081, в якому фактично роз`яснив позивачу відповідні положення законодавства України з рекомендацією вчинити певні дії для отримання паспорта України. Отже, зі змісту вказаного листа суд встановив, що він за своєю суттю не є рішенням про відмову в оформленні та видачі паспорта ОСОБА_1 в розумінні пункту 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, тобто не є тим розпорядчим документом, з прийняттям якого виникають певні правові наслідки.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Позивачка не погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції і звернулася із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції, доводи якої аналогічні викладеним в позові. Скаржниця указує на те, що вона постійно мешкає та зареєстрована в Україні, а її реєстрація в Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_2 , не може вплинути на оформлення та видачу їй паспорта громадянина України, оскільки вона здійснена за законодавством Російської Федерації.

Позиція інших учасників справи

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.11.2017 відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017.

14.02.2018 вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30.10.2019 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду в порядку письмового провадження.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жмеринка, Вінницької області, Україна.

Відповідно до реєстраційних обліків Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Орджонікідзевському району м. Запоріжжя та Житлово-будівельного кооперативу «Локомотив» по Комунарському району м. Запоріжжя місця проживання ОСОБА_1 було зареєстровано: в період з 17.11.1989 до 11.11.1991 - АДРЕСА_3 ; в період з 14.11.1991 до 12.02.1994 - АДРЕСА_5 .

10.02.1994 позивач отримала паспорт громадянина Російської Федерації.

20.04.1994 ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання у Російській Федерації: АДРЕСА_2 , про що свідчить відмітка про реєстрацію в паспорті громадянина Російської Федерації, виданому ОСОБА_1 08.12.2006 Управлінням внутрішніх справ м. Краснодара у зв`язку з досягненням нею 45 років.

На підставі рішення відділу ПР та МР УМВС України в Запорізькій області від 03.04.2001 ОСОБА_1 видані посвідки на постійне проживання в Україні: серії НОМЕР_4 від 03.04.2001, терміном дії до 03.04.2003; серії НОМЕР_4 від 14.11.2002, терміном дії до 03.04.2008; серії НОМЕР_5 від 08.11.2005, терміном дії - «безстроково»; серії НОМЕР_3 від 25.03.2009, терміном дії - «безстроково».

З 11.01.2007 по 27.01.2011 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 на підставі довідки на постійне проживання для іноземних громадян.

Згідно відмітки про реєстрацію в посвідці на постійне проживання для іноземних громадян серії НОМЕР_3 від 25.03.2009 ОСОБА_1 з 03.02.2011 мешкає у АДРЕСА_1 .

29.06.2016 ОСОБА_1 звернулась до Комунарського РВ УДМС України в Запорізькій області з питання обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку із непридатністю її до користування, надавши паспорт громадянки РФ та посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, що не спростовується позивачем.

21.07.2016 головою Державної міграційної служби України винесено наказ № 193, яким на підставі пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано повністю вищевказане рішення відділу ПР та МР УМВС України в Запорізькій області від 03.04.2001 про видачу посвідки на постійне проживання громадянці України ОСОБА_1

11.10.2016 за листом УДМС України в Запорізькій області місце проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 знято з реєстрації, після чого вона звернулась до Комунарського РВ УДМС України в Запорізькій області із заявою про отримання паспорта громадянина України.

Листом від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081 Комунарський РВ УДМС України в Запорізькій області надав ОСОБА_1 відповідь на вказану заяву, в якій роз`яснив, що громадяни, які після 24.08.1991 або 13.11.1991 виїхали за межі держави, набули іноземне громадянство і згодом повернулись в Україну, при цьому громадянство України не припинили, у правових відносинах з Україною визнаються громадянами України. Також, посилаючись на пункт 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, пункт 5.2 розділу V Порядку оформлення і видачі паспорту громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13.04.2012 № 320, статтю 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та на те, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 в Російській Федерації підлягає зняттю з реєстраційного обліку, позивачу рекомендовано звернутись за місцем постійного проживання з заявою про зняття з реєстрації або до закордонної дипломатичної установи України на території Російської Федерації для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який буде підставою для оформлення паспорта громадянина України.

Позивачка, вважаючи лист Комунарського РВ УДМС України в Запорізькій області від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081 протиправним рішенням про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України, звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 25 Конституції України проголошує, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових визначає Закон України від 18.01.2001 № 2235-III «Про громадянство України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах, зокрема, єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

За приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Приписами статті 1 Закону України від 07.06.2001 № 2491-III «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент видачі посвідок на постійне проживання позивачу в 2001-2009 роках) визначено, що посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з пунктом 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію може бути скасовано в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Статтею 7 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні).

Згідно з пунктом 10 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745) (далі - Порядок № 302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

За приписами пункту 19 Порядку № 302 подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального підрозділу ДМС у разі, зокрема, набуття особою громадянства України; оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями; оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи); повернення на проживання в Україну особи, яка постійно проживала за кордоном.

За правилами пункту 20 Порядку № 302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи. Особа, яка досягла 14-річного віку та місце проживання якої не зареєстровано, для оформлення паспорта вперше подає документи до територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем фактичного проживання в Україні.

Пунктом 16 Порядку № 302 передбачено, що ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта. Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах». У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, або направлення запитів в електронній формі захищеними каналами зв`язку одержання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них на паперових носіях.

Згідно з абзацами 1, 2, 3 пункту 24 Порядку № 302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді. Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Перелік документів, які подаються заявником для оформлення паспорту, зазначений в пункті 35 вказаного Порядку.

Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт (пункт 38 Порядку № 302).

Відповідно до пункту 42 Порядку № 302 стосовно осіб, які досягли 16-річного віку та місце проживання яких не зареєстровано, проводиться перевірка щодо оформлення на ім`я особи паспорта громадянина України зразка 1994 року за даними обліку територіального підрозділу ДМС за попереднім зареєстрованим місцем проживання особи, а за його відсутності - за фактичним місцем проживання законних представників особи. Якщо зазначені територіальні підрозділи ДМС розташовані в межах одного територіального органу ДМС, перевірка проводиться тільки за даними обліку такого територіального органу ДМС. У разі оформлення паспорта особі, яка постійно проживала за кордоном та повернулася на проживання в Україну, територіальний підрозділ ДМС проводить перевірку факту оформлення документів для виїзду на постійне проживання за кордон та в разі потреби надсилає запити до МЗС, закордонної дипломатичної установи з метою отримання інформації про таку особу, необхідної для її ідентифікації та зняття з постійного консульського обліку. До запиту додається заява особи в довільній формі про зняття з консульського обліку. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Пунктом 44 Порядку № 302 визначено, що за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС. Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.

Згідно з пунктом 100 Порядку № 302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави відмови (абзац 1 пункту 101 Порядку № 302).

Відповідно до пунктів 115-117 Порядку № 302 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду. ДМС, територіальний орган ДМС має право переглянути рішення, прийняте відповідно територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС, і за наявності підстав зобов`язати його скасувати попереднє рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта і прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів. Інформація про результати розгляду скарги доводиться до відома заявника в установлений законодавством строк.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за № 1089/21401 (далі - Порядок № 320, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які постійно проживали за кордоном і повернулися на проживання в Україну, отримують паспорти в тому територіальному підрозділі, де оформлятимуть реєстрацію місця проживання. Підставою для оформлення паспорта є паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою «Знятий з консульського обліку», унесеною закордонною дипломатичною установою України. У разі якщо особа повернулася на проживання в Україну без зняття з консульського обліку, вона звертається до територіального органу із заявою про повернення на проживання в Україну, в якій зазначається адреса майбутньої реєстрації місця її проживання в Україні. Працівник територіального органу анулює відмітку про взяття на консульський облік у паспорті громадянина України для виїзду за кордон особи і надсилає до МЗС України повідомлення про реєстрацію місця проживання такої особи в Україні. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон з анульованою відміткою про перебування на консульському обліку є підставою для оформлення паспорта. У графі восьмій заяви зазначаються реквізити паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а в графі «Службові відмітки» - дата й країна прибуття.

Пунктом 120 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) особам, які проживають в Україні і стосовно яких прийнято рішення про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 3 Закону (Закон України «Про громадянство»), управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення видають відповідні документи, які підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України. Особам, які постійно проживають за кордоном і стосовно яких прийнято рішення про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 3 Закону, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають відповідні документи, що підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, свідоцтво про належність до громадянства України.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено та відповідно до матеріалів справи, що також не заперечується відповідачем, на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) позивачка постійно проживала на території України, а відтак в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство» ОСОБА_1 визнається громадянином України. При цьому, як встановлено судами, сторонами у справі також не заперечувалось, що ОСОБА_1 після проголошення незалежності України не було отримано паспорт громадянина України, тобто на момент виникнення спірних правовідносин у позивача відсутній документ, який підтверджував громадянство України.

Аналізуючи вищенаведені норми Порядку № 302 суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що існує певна процедура оформлення органами ДМС паспорта, яка включає розгляд заяви-анкети, приймання документів від заявника, ідентифікацію особи та перевірку факту належності особи до громадянства України і прийняття відповідного рішення.

При цьому за результатами перевірки повноти поданих заявником, законодавчо визначених, документів, відповідності їх оформлення вимогам законодавства під час їх прийняття від заявника, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, може відмовити в їх прийняті у разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, про що заявник інформується із зазначенням підстав такої відмови (за бажанням заявника - в письмовому вигляді).

В такому випадку заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Подання ж особою документів і інформації, необхідних для оформлення і видачі паспорта, не в повному обсязі, відповідно до пункту 100 Порядку № 302, є підставою для прийняття територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС рішення про відмову в оформленні чи видачі паспорта, яке може бути оскаржено у встановленому порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відмова в прийнятті документів (усно або в письмовому вигляді) і відмова в оформленні чи видачі паспорта (шляхом прийняття відповідного рішення) не є тотожними ані за їх підставами та формою, ані за наслідками.

Судом апеляційної інстанції встановлено та відповідно до матеріалів справи, на заяву ОСОБА_1 про видачу паспорта, подану 02.11.2016, відповідач надав відповідь листом від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081, в якому фактично роз`яснив позивачу відповідні положення законодавства України з рекомендацією вчинити певні дії для отримання паспорта України.

Отже, зі змісту вказаного листа встановлено, що він за своєю суттю не є рішенням про відмову в оформленні та видачі паспорта ОСОБА_1 в розумінні пункту 100 Порядку № 302, тобто не є тим розпорядчим документом, з прийняттям якого виникають певні правові наслідки.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачка є громадянкою України, тому наказом голови ДМС України від 21.07.2016 № 193 на підставі пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано рішення відділу ПР та МР УМВС України в Запорізькій області від 03.04.2001 про видачу посвідки на постійне проживання громадянці України ОСОБА_1 .

На момент звернення позивача до відповідача із заявою про видачу паспорту ОСОБА_1 , з огляду на прийняття наказу ДМС України від 21.07.2016 № 193, знято з реєстрації місця проживання в України за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, у позивача залишилось зареєстрованим місце проживання у Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_2 , яке зазначене у паспорті громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи наказ голови ДМС України від 21.07.2016 № 193 позивачем не оскаржений, в установленому порядку не скасований.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки місце проживання ОСОБА_1 в Україні ( АДРЕСА_1 ) на час її звернення із заявою про видачу паспорта України, було знято з реєстрації, то для отримання паспорта громадянина України, місце проживання ОСОБА_1 в Російській Федерації підлягає зняттю з реєстраційного обліку, а тому позивач має звернутись за місцем постійного проживання з заявою про зняття з реєстрації або до закордонної дипломатичної установи України на території Російської Федерації для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який в подальшому буде підставою для оформлення паспорта громадянина України.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та нечинним, оформленого листом від 12.11.2016 інд. № 2312 вих. № 6081, рішення відповідача про відмову оформити та видати позивачу паспорт громадянина України.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання відповідача у встановленому законом порядку оформити і видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що суд першої інстанції, при зобов`язанні відповідача видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, втрутився в дискреційні повноваження відповідного суб`єкта владних повноважень та вийшов за межі завдань адміністративного судочинства.

Щодо надання скаржницею до суду касаційної інстанції копій рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2018 та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2018, якими встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з 03.02.2011 по теперішній час в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , які на її думку, мають бути враховані при ухваленні рішення при розгляді касаційної скарги, слід зазначити наступне.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01.06.2010 у справі № 21-300во10 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, рішення не підлягало сумніву.

Крім того, наявність вищезазначених судових рішень не є підставою для скасування судового рішення за наслідками його перегляду в касаційному порядку, а може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку, визначеному КАС України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції не допущено таких, що призвели до неправильного вирішення спору, порушень вимог процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук ,

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду