Справа № 500/2237/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2237/19

30 жовтня 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Будз Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування в частині рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення № 147/8 від 30.08.2019 в частині необхідності усунення обставин несумісності, а саме: в частині другого речення резолютивної частини рішення: "У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставини несумісності".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виконала усі необхідні передумови, які визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), а саме склала кваліфікаційний іспит та успішно пройшла стажування, на підтвердження чого надала відповідні документи. Однак, за результатами розгляду звіту про результати стажування ОСОБА_1 , звіту про оцінку стажування її керівника стажування ОСОБА_2 , відповідач 30.08.2019 прийняв рішення № 147/8, яким вирішив, зокрема видати позивачу свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України та у разі усунення протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI обставин несумісності. Щодо наявності обставин несумісності відповідач посилається на те, що позивач з 14.03.2016, тобто станом на дату прийняття оскарженого рішення, в тому числі і на дату розгляду справи судом працює на посаді начальника відділу державної реєстрації юридичних осіб - підприємців Тернопільської міської ради (далі - Тернопільська МР).

Позивач вважає, що оскаржене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відноситься до жодних із переліків осіб, визначених статтею 6 Закону № 5076-VI, які не можуть бути адвокатами. При цьому, у рішеннях Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 № 3419/0/15-19 зазначено, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, а особа яка отримала таке свідоцтво, почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність, відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI.

Також позивач звернула увагу суду на те, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статус адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому, такі обставини можуть бути усунуті на підставі частини другої статті 7 Закону № 5076-VI, а саме шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Ухвалою суду від 09.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 30.10.2019.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що оскаржене рішення відповідач прийняв правомірно, так як позивач станом на дату прийняття оскарженого рішення, в тому числі і на дату розгляду справи судом працює в Тернопільській МР, а тому в неї існують обставини несумісності, визначені статтею 7 Закону № 5076-VI. Окрім того, зазначив, що позивач, працюючи в Тернопільській МР, яка прийняла відповідну присягу, не вправі приймати одночасно присягу адвоката та розпочинати адвокатську діяльність з отриманням відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

З огляду на зазначене та посилаючись на відзив на позов вих. № 82 від 30.10.2019, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, представником відповідача заявлено в судовому засіданні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з встановленням строку для подання заперечень, а також про передачу справи до розгляду Верховним судом як зразкової. Ухвалами суду від 30.10.2019, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, в задоволені зазначених клопотань відмовлено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач з 14.03.2016 працює на посаді начальника відділу державної реєстрації юридичних осіб - підприємців Тернопільської міської ради, про що свідчить також довідка № 195/10-к/6 від 30.10.2019.

Позивач, з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виконала усі необхідні передумови, які визначені Законом № 5076-VI, а саме склала кваліфікаційний іспит та успішно пройшла стажування, про що свідчить свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту НОМЕР_2 від 09.11.2015 серії НОМЕР_3, рішення № 147/8 від 30.08.2019 та не заперечується сторонами.

За результатами розгляду звіту про результати стажування ОСОБА_1 , звіту про оцінку стажування її керівника стажування ОСОБА_2 , відповідач 30.08.2019 прийняв рішення № 147/8, яким вирішив, зокрема видати позивачу свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України та у разі усунення протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI обставин несумісності.

Щодо наявності обставин несумісності відповідач посилається на те, що позивач з 14.03.2016 і станом на дату прийняття оскарженого рішення, в тому числі і на дату розгляду справи судом працює в Тернопільській МР, а тому в неї існують обставини несумісності, визначені статтею 7 Закону № 5076-VI.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбула Закону № 5076-VI визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, адвокатська діяльність - це вчинення адвокатом дій, спрямованих на здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною першою статті 6 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому, за приписами частини другої статті 6 Закону № 5076-VI не може бути адвокатом особа, яка: має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі; визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною; позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю; звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Аналізуючи зазначену норму Закону № 5076-VI, суд дійшов висновку, що перелік осіб, які не можуть бути адвокатом є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому, суд встановив, що позивач до такого переліку не відноситься.

Водночас, з аналізу зазначеної норми Закону № 5076-VI слідує те, що обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення кваліфікаційного іспиту, проходження стажування, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Суд встановив, що з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, позивач виконала усі необхідні передумови, які визначені Законом № 5076-VI, а саме склала кваліфікаційний іспит та успішно пройшла стажування.

Надалі, за результатами розгляду звіту про результати стажування ОСОБА_1 , звіту про оцінку стажування її керівника стажування ОСОБА_2 , відповідач 30.08.2019 прийняв рішення № 147/8, яким вирішив: "Оцінити результати стажування ОСОБА_1 позитивно та вважати можливим здійснення нею адвокатської діяльності самостійно. У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України".

Однак, суд не погоджується із такими висновками відповідача щодо наявності обставин несумісності, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 5076-VI несумісною з діяльністю адвоката є, зокрема робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

При цьому, суд зазначає, що 01.09.2016 Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив свою чинність, згідно з Законом України "Про запобігання корупції" № 1700-VІІ від 14.10.2014 (далі - Закон № 1700-VІІ), враховуючи зміни, внесені Законом України від 12.02.2015 № 198-VIII.

Таким чином, Законом № 5076-VI визначено обмеження щодо несумісності діяльності осіб, перелік яких на даний час визначено нормами Закону, що втратив чинність та норми якого не діють.

Водночас, із втратою чинності Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" до Закону № 5076-VI відповідні зміни внесені не були.

При цьому, чинний Закон № 1700-VІІ містить аналогічні норми щодо обмеження сумісництва.

Так, у відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 25 Закону № 1700-VІІ встановлено обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, та визначено, що особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону (до переліку яких, відповідно, входять посадові особи місцевого самоврядування), забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Проте, з системного аналізу наведених положень законодавства слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження, а саме щодо безпосереднього здійснення відповідних видів діяльності, в даному випадку - адвокатської, яка спрямована на надання правової допомоги, як оплатної так і безоплатної.

Водночас, жодний нормативний акт не обмежує осіб, які перебувають на публічній або державній службі, у праві брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 5076-VI обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною першою статті 11 Закону № 5076-VI визначено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Таким чином, чинне законодавство України визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що твердження відповідача на те, що позивачем не дотримано вимог несумісності, є хибним, так як отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - не є свідченням порушення вимог щодо несумісності, поки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дій, які можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI. Натомість, обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність.

При цьому, суд встановив, що в зв`язку з прийняттям оскарженого рішення Ради адвокатів Тернопільської області та визначенням в ньому необхідності усунення обставин несумісності, - позивач на даний час не отримала ані свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ані, відповідно, посвідчення адвоката, - тобто, є такою, що не має статусу адвоката та не має змоги здійснювати адвокатську діяльність, виконавши всі визначені для цього законодавством вимоги. Отже, обставин несумісності в розумінні статті 25 Закону № 1700-VІІ відсутні, оскільки ще не виникли та не мають місця на даний час.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частиною другою статті 7 Закону № 5076-VI визначено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (частина шоста статті 31 Закону № 5076-VI).

При цьому, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України (частина п`ята статті 31 Закону № 5076-VI).

Водночас, у рішеннях Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 № 3419/0/15-19 зазначено, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, а особа яка отримала таке свідоцтво, почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність, відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI (арк. справи 15-21).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, лише права здійснювати таку діяльність. Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити лише після отримання відповідного свідоцтва та набуття відповідного статусу.

Також суд не бере до уваги твердження відповідача щодо посилання при прийнятті оскарженого рішення на норми Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 03.02.2017 № 6 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 16.02.2017 № 39 (далі - Положення № 6), оскільки жодна з норм Положення № 6 чи іншого нормативно-правового акта не містить визначення саме 30-денного терміну для усунення обставин несумісності особою, яка бажає отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому, частиною сьомою статті 10 Закону № 5076-VI визначено, що результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Стажист адвоката та керівник стажування повідомляються про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття.

Будь-яких умов чи обмежень дана норма не містить.

Суд встановив та не заперечується сторонами, що відповідач допустив позивача до проходження стажування, надалі затвердив звіт стажиста та звіт керівника стажування, а також прийняв рішення про можливість позивачем здійснювати адвокатську діяльність самостійно.

Водночас, щодо твердження представника відповідача про те, що позивач, працюючи в Тернопільській МР, яка прийняла присягу, не вправі одночасно приймати присягу адвоката та розпочинати адвокатську діяльність з отриманням відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, - суд зазначає, що сам факт складення присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

При цьому, у разі виникнення обставин несумісності (між двом видами діяльності/посадами), - такі обставини можуть бути самостійно усунуті особою, яка набула статусу адвоката та права займатись адвокатською діяльністю, та з урахуванням її вибору (бажанням, волевиявленням) займатись тією чи іншою діяльністю, право на яку в такої особи виникло в силу виконання нею відповідних законодавчих вимог.

Частиною другою статті 6 КАС визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні "Бігаєва проти Греції" (Bigaeva v. Greece) Європейський суд з прав людини вказав на те, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) по суті має на меті захистити індивідуума від свавільного втручання органів державної влади в здійснення ним своїх прав, а згідно визначених пунктом 2 статті 8 Конвенції умов таке втручання повинно бути "передбачено законом" і виправдано необхідністю досягнення законної мети або цілей.

Так, суть даної справи зводиться до того, що Колегія адвокатів своїм рішенням дозволити заявниці пройти передбачене стажування, але в кінці кінців не дозволила їй брати участь у відповідних іспитах.

При цьому, Суд відзначає, що Колегія адвокатів спочатку прийняла заявницю на стажування і що заявниця пройшла стажування, передбачене для вступу в адвокатуру, а відтак, на думку Суду, колегія адвокатів подала заявниці надію на можливість участі в здачі підсумкових іспитів.

Європейський Суд підкреслив, що відмова Колегії адвокатів була зроблена на фінальній стадії процесу, пов`язаного із зарахуванням до реєстру адвокатів Колегії адвокатів, на стадії, коли вперше виникло питання про громадянство заявниці як про перешкоду для її участі в здачі іспитів, організованих колегією.

Отже, на думку Суду, такими діями Колегія раптово підірвала професійну ситуацію заявниці після того, як сама ж привела її до того, що вісімнадцять місяців свого професійного життя вона посвятила виконанню умов про передбачене Колегією стажування. З урахуванням природи і підстав такого стажування, які встановлені відповідним національним законодавством, заявниця не могла в силу будь-яких видимих причин пройти зазначене стажування, якщо Колегія адвокатів відмовила б у задоволенні її клопотання про стажування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Рада адвокатів Тернопільської області, незважаючи на допуск позивача до стажування, його належне проходження, та прийняття позитивного рішення за наслідками оцінки результатів стажування позивача та визнання можливим здійснювати ним адвокатську діяльність самостійно, - помилково визначила наявність обставин несумісності між діяльністю позивача як працівника ДВС та між адвокатською діяльністю, задля набуття права на яку позивач виконав всі визначені законодавством умови, але на фінальній стадії процесу доступу до такої (адвокатської діяльності) - не отримав свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та не склав присягу адвоката України в силу прийняття оскарженого рішення в частині вимог щодо несумісності.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Таким чином, враховуючи те, що чинне законодавство України визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, суд дійшов висновку, що рішення Ради адвокатів Тернопільської області № 155/8 від 30.08.2019 в частині усунення обставин не сумісності, а саме: в частині другого речення резолютивної частини рішення: "У разі усунення ним протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності", прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що обумовлює протиправність такого застереження.

При цьому, в ході розгляду справи відповідач не надав, а суд не здобув жодних доказів, які б підтверджували наявність будь-яких інших перешкод для видачі позивачу свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю після складення присяги адвоката України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування в частині рішення, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Тернопільської області № 147/8 від 30.08.2019 в частині усунення обставин несумісності, а саме: в частині другого речення резолютивної частини рішення: "У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставини несумісності".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.11.2019.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач Рада адвокатів Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Кн.Острозького,10, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.