Справа № 280/2231/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2231/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (суддя Максименко Л.Я., повний текст складено 09.07.2019р.) по справі №280/2231/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати п.97 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 березня 2019 року №37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 26 грудня 2018 року під час первинного огляду МСЕК 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 26 грудня 2018 року 25% втрати працездатності, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі, що визначається у 25 % від 70- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (на 01 січня 2018 року), як військовослужбовцю, який отримав захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в сумі - 30 835 (тридцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що в період з 08 травня 2014 по 24 жовтня 2017 року періодично брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях та має статус учасника бойових дій. 21.08.2014 позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя та було пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується долученими до матеріалів позову документами. Відповідно до довідки МСЕК від 26.12.2018 встановлено 25% втрати працездатності, з

причини захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. У зв`язку з встановленням втрати працездатності позивач звернувся до військового комісаріату про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. 22.03.2019 комісією Міністерства оборони України з питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги з посилання на пункт 7 частини 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Вважає вказане рішення відповідача позивач вважав незаконним, оскільки трактування відповідачем положень п.7 ч.2 ст. 16 вказаного вище Закону в частині співвідношення дати встановлення часткової втрати працездатності та дати звільнення після цього не пізніше ніж через три місяці, у даному випадку, є помилковим.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Такі висновки суд обґрунтував посиланням на положення п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», яким передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Встановивши те, що втрата працездатності була встановлена позивачу після сплину трьох місяців від дня звільнення з військової служби, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Позивач вказує на те, що право на отримання такої допомоги, у розумінні Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей», пов`язано з часом отримання військовослужбовцем захворювання, яке призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (під час виконання ним обов`язків військової служби) так і з категорією осіб, які мають право на отримання такої допомоги: військовослужбовці (якими в розумінні абз.4 ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є особи, які проходять військову службу), та особи, звільненні з військової служби, які частково втратили працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. З цих підстав позивач вказує на те, що тлумачення судом першої інстанції положень п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в частині співвідношення часу настання захворювання та часу встановлення часткової втрати працездатності, внаслідок цього захворювання і дати звільнення після цього не пізніше через три місяці, є помилковим. Крім цього, позивач вказує на те, що внесені у 2018 році зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими фактично обмежено право на призначення одноразової грошової допомоги, явно є неконституційним обмеженням прав на соціальний захист осіб, які підпадають під дію вказаного Закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції не повинен був застосовувати зазначені положення Закону.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 10.10.2013р. проходив військову службу, на підставі укладеного контракту, з якої звільнений 21.08.2018р. в запас.

Відповідно до розділу 20 військовго квитка позивач приймав участь в антитерористичній операції Луганської, Донецької областях: з 08.05.2014 29.07.2014; з 04.08.2014 26.08.2014, з 17.12.2014 29.12.2014; з 28.04.2015 по 10.07.2015, з 20.08.2015 по 04.11.2015; з 13.11.2015 05.02.2016; з 01.06.2016 01.08.2016; з 19.08.2016 15.06.2017; з 22.10.2017 24.10.2017. Зазначене також підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою від 18.12.2018 №3806, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 дійсно у вказаний період безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

На підставі посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.03.2015 користується пільгами, встановленими законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно Довідки від 21.04.2015 №1536 ОСОБА_1 21.08.2014 одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО, внаслідок вибуху ВОГ-17 поблизу нього. Підстава: Акт розслідування від 02.09.2014, проведене згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.09.2014 №2013. Обставина поранення також підтверджуються: перевідним епікризом №7654 Військово-медичного клінічного Центру Північного регіону (в/ч НОМЕР_3 ); довідкою №555 від 17.09.2014 військового-лікарської комісії; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10709 від 02.08.2017.

Відповідно до Довідки МСЕК с. АГ №0010076 від 26.12.2018 ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати працездатності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Згідно Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №407 від 30.11.2018): поранення старшого солдата запасу ОСОБА_1 , 1994 р.н. Вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя (21.08.2014), - поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Захворювання Симатоформна дисфункція вегетативної нервової системи у вигляді помірно вираженого антено-невротичного синдрому. Вертеброгенна тораколюмбалгія у фазі нестійкої ремісії. Протузія дисків Th11 Th12, цервікоторакалгія, хронічна рецедивуюча течія, стадія нестійкої ремісії, помірно виражений больовий синдром - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

У зв`язку з встановленням втрати працездатності, ОСОБА_1 звернувся із заявою до військового комісаріату про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат п. 97 рішення від 22.03.2019 №37 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на п.7 ч.2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а саме: заявнику встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини 26.12.2018, а дата звільнення з військової служби 21.08.2018, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст.41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992 виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ від 20.12.1991 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9. ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (постанову КМУ від 25.12.2013 №975).

За правилами п.3 означеного Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності 26.12.2018р. (дата, що зазначена у довідці медико-соціальної комісії).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції із змінами внесеними Законом №2522-VІІ від 06.09.2018р.) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

З огляду на вказану норму права законодавець визначив дві категорії осіб, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, а саме:

військовослужбовцю у разі отримання ним поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Тобто в контексті спірних відносин, особа має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі отримання нею поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання нею обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, за умови того, що втрату працездатності встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення такої особи з військової служби.

Оскільки втрату працездатності встановлено позивачу після сплину трьох місяців від дня звільнення з військової служби, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі положень п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відносно аргументів позивача про те, що внесені Законом №2522-VІІ зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими фактично обмежено право на призначення одноразової грошової допомоги, явно є неконституційним обмеженням прав на соціальний захист осіб, які підпадають під дію вказаного Закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції не повинен був застосовувати зазначені положення Закону, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що Держава вправі визначати межі, обсяг, підстави виникнення своїх зобов`язань відносно соціального захисту її військовослужбовців. У спірному випадку Державою, шляхом внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначено підстави виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому Закон №2522-VІІ не визнавався неконституційним у встановленому порядку, а отже правомірно застосований відповідачем під час вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року по справі №280/2231/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.10.2019р.

Повне судове рішення складено 30.10.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк