Справа № 460/2231/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань залишення позовної заяви без розгляду
31 жовтня 2019 року м. Рівне №460/2231/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; представників позивача Каламбета В.О. та Микитюк О.Я.; представника відповідача Нестерчук О.І.; розглядаючи у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Державної установи «Полицька виправна колонія» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень,
Ухвалою суду від 30.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 24.10.2019.
23 жовтня 2019 року відповідач подав до суду письмові пояснення щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та просив суд залишити позовну заяву без розгляду.
Фіскальний орган вказує, що оскаржувані рішення отримані позивачем 12.02.2019, а з позовною заявою останній звернувся до суду лише 11.09.2019; позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; у даному випадку не підлягають застосуванню норми Податкового кодексу України щодо можливості звернення до суду протягом 1095 днів.
У підготовчому засіданні 24.10.2019 оголошено перерву до 31.10.2019 з метою подання позивачем до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом.
29 жовтня 2019 року (електронна пошта) та 30 жовтня 2019 року (поштовий зв`язок) позивачем подана до суду заява про поновлення строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування рішень.
У підготовче засідання 31.10.2019 прибув представник відповідача та просив суд залишити позовну заяву без розгляду.
До суду також прибули представники позивача та просили суд поновити пропущений строк звернення до суду з позовом через поважність причин такого пропуску.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.
Запис на вхідному штампі свідчить про отримання позивачем оскаржуваних рішень 12.02.2019.
За правилами частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі іменується Закон України №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами (абзац 1 частини першої статті 25 Закону України №2464-VI).

Частиною четвертою статті 25 Закону України №2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманим рішенням про нарахування пені та застосування штрафів, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України (далі іменується ПК України), Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 ПК України).

Зазначене свідчить про те, що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України №2464-VI, строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується.

Таким чином, позивачем пропущений 10-денний строк звернення до суду з позовом, оскільки оскаржувані рішення отримані ним 12.02.2019, а до суду позивач звернувся 11.09.2019.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 Положення про державну установу «Полицька виправна колонія (№76)» державна установа «Полицька виправна колонія (№76)» є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України.

Державна установа «Полицька виправна колонія (№76)» фінансується за рахунок бюджетних коштів згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, у межах річної суми видатків та є неприбутковою організацією. У відповідності до Бюджетного кодексу України, всі видатки по заробітній платі, в тому числі на сплату податкових зобов`язань що виникали під час нарахування заробітної плати та грошового забезпечення, установа здійснювала за рахунок грошових коштів та в межах тих коштів, що виділялись з бюджету. Державна установа не є прибутковою організацією, а отже інших джерел, крім Державного бюджету України, не має для реалізації своєї діяльності. Наказом Міністерства юстиції України від 11.02.2019 року №398/5 затверджено паспорт Бюджетної програми 3601020 на 2019 рік.

Використання бюджетних коштів на цілі, що не відповідають напрямам, визначених у паспорті Бюджетної програми є нецільовим використанням бюджетних коштів (стаття 119 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до розділу 1 Положення державної установи «Полицька виправна колонія (№76)» органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України. Діяльність виправної колонії контролюється та координується Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції (далі - управління) та Адміністрацією ДКВС України. Згідно розділу 5 вищевказаного Положення виправна колонія є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня та забезпечує організацію і ведення бухгалтерського обліку, складання фінансової, бюджетної, статистичної та іншої звітності у порядку встановленому нормативно-правовими актами, забезпечує законність фінансових і господарських операцій, ефективне, результативне та цільове використання виділених на її утримання бюджетних коштів.

Відповідно до «Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року №333 сплата судових зборів проводиться згідно економічної класифікації видатків (скорочено КЕКВ) 2800 «Інші поточні видатки». Відповідно до кошторису планових асигнувань (надходження коштів та їх видатків) державною установою «Полицька виправна колонія (№76)» в поточному році заплановано по КЕКВ: 2800 41700,00 грн. для погашення податків, пені, штрафів, які відповідно до плану асигнувань розподілено помісячно майже по 3700,00 грн. Крім цього, із загальної суми 41700,00 грн. Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було знято кошторисних призначень на суму 19500,00 грн. згідно довідки про зміни до кошторису за 2019 рік № 20/11/593 від 14.03.2019. Відповідно до КЕКВ 2800 в січні - травні 2019 року установа змушена була платити пені та штрафи, відповідно до попередніх вимог ГУ ДФС у Рівненській області.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI, ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою становить 1,5 % ціни позову , але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1921,00 грн.

Державна установа «Полицька виправна колонія (№76)» зверталася: 19.02.2019 до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою №20/16/405 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.01.2019 року, на яку Рівненським окружним адміністративним судом 25.02.2019 винесена ухвала по справі №460/392/19 про залишення позовної заяви без руху. У зв`язку з відсутністю коштів на рахунку установа сплатила частково судовий збір в сумі 1921,00 грн.; 26.06.2019 установа звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою №20/16/1600 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.01.2019 та вимоги про сплату боргу(недоїмки) №Ю-05 від 25.01.2019. Судовий збір був сплачений лише частково в сумі 1921,00 грн. у зв`язку з чим судом винесена ухвала про повернення позовної заяви.

З метою своєчасної сплати судового збору установа 07.03.2019 звернулася в Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з листом №20/11/557 щодо погодження зміни до спеціального фонду з проханням збільшити видатки по КЕКВ:2800 «Інші поточні видатки» на суму 17289,00грн. для оплати судового збору; 29.07.2019 установа повторно зверталась у вищевказане управління з листом щодо додаткової потреби у коштах по КЕКВ:2800 в сумі 19 тис. грн. для сплати судового збору; 12.08.2019 установою був направлений лист №20/16/1989 у Міністерство юстиції України про виділення коштів по КЕКВ:2800 в сумі 24210,00 грн. для сплати судового збору та оплати послуг адвоката.

Кошти Міністерством юстиції України були виділені та надійшли на рахунок установи 05 вересня 2019 року тільки на сплату судового збору. Цього ж дня установою було подано до Рівненського окружного адміністративного суду позовну заяву №20/16/2220 від 05.09.2019 та платіжне доручення на сплату судового збору. Враховуючи, що установа обслуговується в Державному казначействі платіж пройшов 06 вересня 2019 року.

Виходячи з наведених доводів та наданих позивачем доказів вбачається, що позивач вживав усіх можливих заходів для сплати суми судового збору з метою звернення до суду з позовом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу «верховенства права», а точніше, одного з його елементів «принципу правової визначеності».

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі іменується ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Одним із питань у процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Суд констатує, що у даному випадку характер пропуску строку звернення до суду з позовом мав об`єктивний характер через неможливість виконання позивачем обов`язку сплати судового збору у значному розмірі, та у зв`язку з не фінансуванням видатків держаної установи на такі цілі. Позивач надав суду належні докази вжиття усіх можливих заходів для виконання обов`язку зі сплати суми судового збору, та протягом певного строку звертався до суду з позовом.

Таким чином, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, який підлягає поновленню.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання Головного управління ДФС у Рівненській області про залишення позовної заяви без розгляду залишити без задоволення.

Визнати поважними причини пропуску Державною установою «Полицька виправна колонія» строку звернення до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Поновити Державній установі «Полицька виправна колонія» строк звернення до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений 01.11.2019.

Суддя Недашківська К.М.