Справа № 520/5943/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/5943/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, повний текст складено 09.08.19 року по справі № 520/5943/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року Сумської митниці ДФС;

визнати протиправною та скасувати картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019 р. Сумської митниці ДФС;

стягнути з Сумської митниці ДФС (40020, м.Суми, Ковпаківський район, вул. Юрія Вєтрова, буд.24, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача - ОСОБА_1 (паспорт України Серія НОМЕР_1 , виданий Фрунзенським МВХМУ УМВС України в Харківській області 17.06.1999 р., ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ксв АДРЕСА_2 124, АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн та зі сплати витратна професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що митним органом були вчинені дії щодо митного оформлення товарів у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак суб`єкт владних повноважень діяв виключно у межах своїх повноважень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі - продажу автомобіля, набув право власності на автомобіль легковий марка - VW, модель НОМЕР_3 , номер кузова- НОМЕР_4 , тип двигуна бензиновий, рік виготовлення 2005. Вартість товару 950 євро (28616,18 грн.).

З матеріалів справи встановлено, що декларантом ТОВ "Україна-ЦЕНТР" подано в інтересах позивача до відповідача електронну митну декларацію № UA805180/2019/012012.

Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подано документи: акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15.04.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.01.2019, банківський платіжний документ, що стосується товару (квитанція) від 15.04.2019, некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) б/н від 02.04.2019, договір про надання послуг митного брокера від 11.02.2019, інші некласифіковані документи від 18.04.2019 та від 21.03.2019, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України від 23.06.2018 р. та від 17.06.1999 р.

Враховуючи усі надані декларантом позивача документи посадовою особою відповідача 23.04.2019 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 (а.с. 32-33).

Зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 вбачається, що у зв`язку зі спрацюванням профілю ризику 105-2 вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Рішення про проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу прийнято органом доходів і зборів на підставі застосування системи управління ризиками за інформацією спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу. Орган доходів і зборів повідомив особі, яка декларує транспортний засіб, про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання інформації із спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, або висновку про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством. Для підтвердження заявленої митної вартості декларанту направлено запит на надання додаткових документів. Декларантом надано відповідь про відсутність запитуваних додаткових документів.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що 23.04.2019 у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805180/2019/00231, згідно з якою запропоновано позивачу заповнити нову митну декларацію із заповненням граф 43, 44, 45, 46, 47 з урахуванням рішення про коригування митної вартості №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 та у відповідності до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 (а.с. 30-31).

Під час судового розгляду справи встановлено, що у зв`язку з отриманням вказаних рішень відповідача, позивачем 25.04.2019 подано нову митну декларацію № UА805180/2019/012237, із врахуванням рішення про коригування митної вартості №UA805180/2019/000098/2 з наданням гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Непогодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року Сумської митниці ДФС та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019 р. Сумської митниці ДФС, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржувані позивачем рішення відповідача не містять в собі висновків стосовно підстав їх прийняття як передбачено положеннями чинного законодавства України, що свідчить про неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення, та, як наслідок, вказані рішення не можна вважати законними та обґрунтованими. В свою чергу, позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами по справі протиправність та безпідставність винесення у відношенні нього рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

При цьому, п. 23 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України передбачено, що митним оформленням є виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності, відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, становлять сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Як передбачено положеннями ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч.8 ст.257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Вартість товарів, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та використовується для митних цілей, виходячи з положень ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, є митною вартістю товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або надання органу доходів і зборів додаткової інформації.

Одночасно з митною декларацією у випадках, передбачених митним кодексом України, виходячи з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості автомобіля, що поставлялися відповідно до умов договору купівлі - продажу автомобіля декларантом подано: акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15.04.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.01.2019, банківський платіжний документ, що стосується товару (квитанція) від 15.04.2019, некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) б/н від 02.04.2019, договір про надання послуг митного брокера від 11.02.2019, інші некласифіковані документи від 18.04.2019 та від 21.03.2019, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України від 23.06.2018 р. та від 17.06.1999 р..

Згідно ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Отже, виходячи з положень ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Суд вказує, що якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму Імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Якщо органом доходів і зборів виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, керуючись ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, органом доходів і зборів приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ст.337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Єдиний підхід до здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками встановлено Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 № 684.

Відповідно до пунктів 1,2,3, розділу VII якого за результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі - СУР), що здійснюється відповідно до статті 337 Митного кодексу України, митні органи обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей.

Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР містить відомості про: 1) назву митної формальності; 2) підрозділ/посадову особу - ініціатора включення митної формальності до переліку, прізвище, ініціали посадової особи, яка безпосередньо доповнила перелік; 3) підстави включення митної формальності до переліку; 4) вид митної формальності (обов`язкова, обов`язкова за умови, у разі потреби); 5) повідомлення до митної формальності.

Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (МИТНИХ постів) ДФС при проведенні митного контролю та митного оформлення з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

Під час судового розгляду справи зі змісту наданих представником відповідача пояснень встановлено, що при здійсненні митного оформлення митної декларації UA805180/2019/012012 посадова особа митниці керувалась положеннями Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1077.

Відповідно до пункту 9 вищевказаного Порядку для перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів використовує індикатор ризику, значення якого для кожного транспортного засобу встановлюється окремо на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку (експортом) таких транспортних засобів.

Під час встановлення значення індикатора ризику використовується інформація спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

Так, представником відповідача вказано, що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками системи митного оформлення "Інспектор - 2006" за МД від 23.04.2019 №UА805180/2019/012012 сформовано митні формальності за наступними кодами класифікатору:

- 103-1 "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами:

НОМЕР_4 , валюта EUR, вартість - 3842,00. Товар № (1). Можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості. Перевірити дані електронного інвойсу. Провести перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів. У випадках, передбачених частинами третьою - четвертою ст. 53 Митного кодексу, здійснити запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою ст. 55 Митного кодексу, прийняти рішення про коригування митної вартості. Перевірити заявлені у гр. 44 митної декларації документи, що підтверджують митну вартість товарів, на предмет розбіжностей із задекларованими відомостями",

- 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів",

- 106-2 "Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів".

Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надано договір, відповідно до якого ціна транспортного засобу складає 950 EVR. При цьому, представником відповідача вказано, що оскільки на момент вивезення автомобіля із країни відправлення його вартість вже була сплачена, тому при здійсненні декларування цього транспортного засобу разом із митною декларацією мали подаватись банківські платіжні документи. При цьому, представником відповідача у відзиві на позов зауважено, що задекларований транспортний засіб був ввезений на митну територію України ОСОБА_2 .

Отже, як вказано представником відповідача з огляду на ненадання позивачем жодних документів, які підтверджують понесені витрати на транспортування автомобіля до митного кордону України, у відповідача були наявні підстави для витребування таких документів у декларанта.

Водночас, суд зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року Сумською митницею ДФС в якості підстави прийняття такого рішення зазначено про спрацювання профілю ризику 105-2 "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації. Підставою для визначення митної вартості вказано: інформація спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року не вбачається зазначення відповідачем обґрунтованих підстав, які дають можливість вважати, що декларантом заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, зокрема не вказано, які саме складові вартості товарів є непідтвердженими.

У відповідності до ч. 1 ст. 260 Митного кодексу України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, слугували висновки контролюючого органу про неподання декларантом додаткових документів.

При цьому, з дослідження вказаних рішень відповідача вбачається, що у графі 33 митним органом вказано на встановлення необ`єктивності та недостатності документального підтвердження використаних декларантом даних в наданих до митного оформлення документах. Водночас, інших обставин невідповідності поданих позивачем документів, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, митним органом в порушенням вимог чинного законодавства не зазначено.

Водночас, не дивлячись на той факт, що в даному випадку в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості суб`єктом владних повноважень не було вказано підстав для неприйняття поданих декларантом документів, представником відповідача у наданих до суду письмових запереченнях проти позову наведено ряд додаткових обставин, які, на думку представника Сумської митниці ДФС слугували підставою для прийняття таких рішень.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника про те, що позивачем до митного оформлення надано тільки договір, а оскільки на момент вивезення автомобіля із країни відправлення його вартість вже була сплачена, то при здійсненні декларування цього транспортного засобу разом із митною декларацією мали подаватись банківські платіжні документи, а також не надано жодних документів, які підтверджують понесені позивачем витрати на транспортування автомобіля до митного кордону України, оскільки позивачем до митного оформлення було надано договір продажу автомобілю, що є достатнім доказом розміру вартості даного автомобілю, придбаного позивачем.

Поряд із цим, доводи скаржника стосовно попереднього ввезення автомобілю на територію України іншою особою не можуть вважатися належним доказом заниження вартості транспортного засобу.

Також судова колегія вважає хибними доводи апеляційної скарги про наявність інформації про вартість транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, оскільки така інформація не є достатнім та належним доказом зазначення недостовірної чи неповної інформації у поданих документах.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувані позивачем рішення відповідача не містять в собі висновків стосовно підстав їх прийняття як передбачено положеннями чинного законодавства України, що свідчить про неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення, та, як наслідок, вказані рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

За правилами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище наведене, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами по справі протиправність та безпідставність винесення у відношенні нього рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних позивачем рішень митного органу та задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з Сумської митниці ДФС (40020, м.Суми, Ковпаківський район, вул. Юрія Вєтрова, буд.24, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача - ОСОБА_1 (паспорт України Серія НОМЕР_1 , виданий Фрунзенським МВХМУ УМВС України в Харківській області 17.06.1999 р., ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 124, АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч гривень) грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги від 02.05.2019 (а.с.38-39), додаткова угода №1 від 02.05.2019 (а.с. 40), ордер серія ХВ № (а.с. 41), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1908 від 18.03.2015 (а.с. 37), рахунок на оплату №100 від 02.05.2019 (а.с. 34), акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №100 від 02.05.2019 (а.с.34 зі зворотного боку), банківські квитанції про оплату послуг (а.с.35-36).

Як вбачається з додаткової угоди №1 від 02.05.2019, позивачу Адвокатським бюро "Борбунюк", адвокатом якого є представник позивача по даній справі ОСОБА_3 , сторони відповідно до цієї додаткової угоди обумовили, що вартість однієї години роботи адвоката (професійної правової правничої допомоги) становить 1500,00 гри. (1 хвилина - 25,00 грн.) Позивач оплачує роботу адвоката відповідно до складеного розрахунку наданої правової допомоги по справі (процесуальних та ін. дій адвоката).

Зазначена професійна правова правнича допомога включає:

- консультація усна 02.05.2019 щодо оскарження у суді першої інстанції рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019 - 30 хв. (0,5 год) 750 грн;

- вивчення судової практики з порушеного клієнтом питання, а також вивчення тасьмових документів Клієнта 02.05.2019 - 30 хв. (0,5 год) - 750 грн;

- складення та подання адміністративного позову щодо оскарження у суді першої інстанції рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000098/2 від 23.04.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00231 від 23.04.2019 (3 год. - 180 хв.) - 4500,00 грн. Загальний час - 240 хв. (4 год.) - 6000,00 грн. (а.с. 40).

Колегія суддів звертає увагу на те, що, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. по справі №826/8107/16 (провадження №К/9901/26989/18).

Враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено належними та допустимими доказами, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що розмір витрат є співрозмірним та пропорційним до предмету спору, у зв`язку із чим вимога про стягнення коштів на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року по справі 520/5943/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року по справі № 520/5943/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 30.10.2019 року