Справа № 520/5021/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 р.Справа № 520/5021/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Харківській області, ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.08.19 року по справі № 520/5021/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 відносно ОСОБА_1 про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 10.12.2015 № 110 о/с відносно ОСОБА_1 щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1991 по 29.06.1996 до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно висновку комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки зараховано службу в органах внутрішніх справ з 17.09.1996 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по теперішній час служба в Національній поліції України, однак такий строк стажу в поліції було обчислено відповідачем без урахування часу навчання в цивільному навчальному закладі. Таким чином вважає, що спірний висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 та наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 10.12.2015 року №110 о/с відносно ОСОБА_1 щодо встановлення стажу служби в поліції, винесені з порушеннями норм чинного законодавства України, а тому, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 відносно ОСОБА_1 про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 10.12.2015 № 110 о/с відносно ОСОБА_1 щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання у вищому навчальному закладі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1991 по 29.06.1996 до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ НП в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинм справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що із послужного списку ОСОБА_1 встановлено, що він вперше був призваний на службу в ОВС наказом ХМУ УМВС в Харківській області від 27.09.1996 № 45 о/с на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. Тобто саме з моменту видання наказу по особовому складу про призначення на службу в ОВС обраховується стаж служби в поліції позивача, у відповідності до ст. 78 ЗУ "Про Національну поліцію". Таким чином відсутні підстави для врахування часу навчання у цивільному ВНЗ до стажу служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Також, не погодившись з рішення суду першої інстанціїю позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1991 по 29.06.1996 до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відмова відповідача створює перешкоди для реалазіції права позивача на пенсію.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ГУНП в Харківській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню підлягає, з настуних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07.11.2015 № 1 о/с був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Згідно висновку комісії ГУ НП в Харківській області від 09.12.2015 до стажу служби в поліції, що надає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки позивачу зараховано службу в органах внутрішніх справ з 17.09.1996 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по теперішній час службу в Національній поліції України.

24.04.2019 відповідачем надано відповідь № 23аз/119-12/01-2019, в якій зазначено, що у разі звільнення позивача зі служби в поліції, час його навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби зарахуванню до стажу служби в поліції та до вислуги років у каледнарному обчисленні не підлягає.

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 встановлено, що позивач прийнятий на службу в міліцію з 17 вересня 1996 року на підставі наказу ХМУ УМВС України в Харківській області від 27.09.1996 № 45 о/с.

Наказом МВС України від 05.11.19967 № 469 о/с позивачу присвоєно звання "лейтенант міліції".

Наказом ГУНП в Харківській області від 10.12.2015 № 110 о/с ОСОБА_1 . станом на 07.11.2015 встановлено стаж служби в поліції - 19 років 01 місяць та 20 днів.

Згідно архівної довідки від 10.11.2015 № П-787/648 ОСОБА_1 наказом № 120-с від 26.08.1991 зарахований на вечірній факультет Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1991. Наказом № 67 від 02.07.1992 позивач переведений на другий курс для продовження навчання з 01.09.1992. Наказом № 118-С від 27.07.1992 ОСОБА_1 переведений на другий курс денного факультету № 4 для продовження навчання з 15.07.1992. Наказом № 96-С від 29.06.1996 ОСОБА_1 відраховано з Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого у зв`язку із закінченням навчання та отриманням повної вищої освіти за спеціальністю "Правознавство" та здобуттям кваліфікації юриста.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до вислуги років поліцейського зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців. Також зазначено, що зарахування позивачу до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі є передчасною вимогою, оскільки вона спрямована на майбутнє, відтак задоволенню не підлягає.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ( зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 року, до вказаних змін - час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Станом на час прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ обчислення вислуги років здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (в редакції, чинній на час прийняття позивача на службу в ОВС) встановлено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Позивач підпадає під коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма, оскільки після закінчення навчання у ВНЗ прийнятий на службу в міліцію з 17.09.1996 з подальшим присвоєнням офіцерського звання "лейтенант міліції", що підтверджено копією послужного списку, який наявний у справі.

Таким чином, при вирішенні питання щодо стажу позивача, відповідач повинен був врахувати приписи ч.4 ст.78 ЗУ "Про національну поліцію", якими фактично питання порядку обчислення вислуги років в поліції делеговано Кабінету Міністрів України, та за таких обставин, керуючись пунктом 2 вищеназваної постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, зарахувати до вислуги років позивача час навчання у період з 01.09.1991 року по 29.06.1996 року в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Отже, на час прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ, так і на час винесення спірного рішення до вислуги років поліцейського зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Колегія суддів зазначає, що в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не включив до спірних висновку та наказу період навчання позивача у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, а саме з 01.09.1991 по 29.06.1996, а тому висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 та наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 10.12.2015 року №110 о/с щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, винесені з порушенням норм чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині скасування висновку комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно позивача про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки, визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області від 10.12.2015 року №110 о/с щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області - один рік за шість місяців - підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції зазначено, що вимога про зобов`язання ГУ НП в Харківській області зарахувати позивачу до календарної вислуги років час навчання у цивільному ВНЗ до призначення на посаду слідчого в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців спрямована на майбутнє, а відтак в цій частині задоволенню не підлягає.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини" від 12.07.2001 Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого завник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на вихід на пенсію за вислугою років є абсолютним, оскільки не може бути обмежено за будь-яких обставин. Навіть, якщо особа не бажає його реалізовувати в даний час, така особа має обґрунтовані сподівання на реалізацію даного права в майбутньому.

Крім того, у листі від 24.04.2019 № 23аз/119-12/01-2019 відповідач зазначив, що підстав для зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років навчання із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців в НЮАУ ім. Я. Мудрого немає.

Позивач зазначає, що на момент надання відповідачем вказаної відповіді, він вже, з урахуванням часу навчання у ВНЗ, мав право на пенсію. Крім того зазначає, що цим повідомленням відповідачем фактично відмовлено у зарахуванні часу навчання у вищому навчальному закладі до вислуги років у календарному обчисленні. Тобто, після звернення з рапортом про звільнення, відповідачем не буде зараховано до календарної вислуги років час навчання, що призведе до неможливості отримати пенсію.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012 визначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Тобто, судовому захисту підлягають не тільки випадки, коли права вже порушені, а і випадки, коли створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Водночас, слід враховувати, що згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого в межах п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців підлягає задоволенню, оскільки є найбільш ефективним та дієви способом порушений прав позивача.

Наведені обставини не враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року по справі № 520/5021/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1991 по 29.06.1996 до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в межах п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1991 по 29.06.1996 до призначення на посаду слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в межах п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

В іншій частині рішення Харківськаого окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року по справі № 520/5021/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року