Справа № 420/4887/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4887/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019 позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-6848-52.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в червні 2019 р. отримав спірну вимогу від 08.11.2018 № Ф-6848-52, а 13.08.2019 позивач з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників дізнався, що Татарбунарським РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області 12.08.2019 відкрито виконавче провадження підставі спірної вимоги. На переконання позивача, вищезазначена вимога є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 з 10.05.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець (номер запису НОМЕР_1 000613). З 2017 р. в якості фізичної особи-підприємця він діяльності не здійснював та до податкового органу звітність не подавав. 01.02.2019 позивачем подано заяву до державного реєстратора щодо припинення підприємницької діяльності, яка реалізована рішенням 01.02.2019 (запис 3000613). На думку позивача, у ФОП, яким обрано спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі. Крім того, у 2018 р. позивача перебував на посаді директора ТОВ «Зелена Ігуана 2006», яке в свою чергу, сплачувало ЄСВ. Також позивач вважає, що оскаржувана вимога безпідставно прийнята на підставі даних інформаційних систем органу доходів та зборів, так як останні не є тими джерелами інформації, на підставі яких може бути здійснено обчислення ЄСВ.

Ухвалою судді від 06.09.2019 позивачу поновлено строк на звернення до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-6848-52; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.09.2019 до суду від ГУ ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Зокрема зазначив, що з 19.05.2005 ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та в силу вимог пп. 2 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Крім того, з 01.01.2017 внесено зміни до ст. 7 Закону № 2464 щодо порядку нарахування ЄСВ фізичним особам-підприємцям та особам, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу в звітному році або окремому місяці звітного року. Так, відповідне самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ з 01.01.2017 для вказаної категорії осіб є обов`язковим.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.05.2005 зареєстрований Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області як фізична особа підприємець, номер запис про проведення державної реєстрації 2 000613.

01.02.2019 ФОП ОСОБА_1 . внесено рішення про припинення підприємницької діяльності, в результаті чого рішенням державного реєстратора Зубар Олени Іванівнки КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» від 01.02.2019 припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , номер запису 3000613.

За обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 станом на 31.08.2018 становить 15 819,54 грн, у зв`язку із чим ГУ ДФС в Одеській області сформовану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-6848-52.

Зокрема, в автоматичному режимі в ІС «Податковий блок» в ІКП платника по коду платежу 71040000 проведені нарахування ЄСВ: 2017 рік 8448 грн; 19.04.2018 2457,18 грн; 19.07.2018 2457,18 грн; 19.10.2018 2457,18 грн.

Вважаючи вищезазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-6848-52 на суму 15 819,54 грн неправомірною, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену вимогу обґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Спірним питанням в цій справі є наявність/відсутність пільги у позивача щодо сплати за себе єдиного внеску у період 2017 рік, І, ІІ та ІІІ квартали 2018 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI в редакції, що діє з 1 січня 2017 року, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції: особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналіз цієї норми в редакціях, що діяли в спірний у цій справі період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а з врахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII, також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З урахуванням викладеного, позивач не відповідає критеріям, встановленим частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, зокрема він не є фізичною особою-підприємцем, який отримує пенсію за віком або є особою з інвалідністю, або досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Таким чином, на позивача не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону 2464-VI за стверджуваних ним підстав, а саме факту перебування на спрощеній системі оподаткування в якості фізичної особи-підприємця.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання сторони позивача на факт його працевлаштування в 2018 р. на посаду директора ТОВ «Зелена Ігуана 2006» та зокрема те, що зазначена юридична особа в 2018 р. добросовісно сплачувала ЄСВ за своїх працівників, в тому числі й за нього.

Так, платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 частини першої ст. 4 цього Закону № 2464).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону № 2464).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 частини першої ст. 7 цього Закону).

Як визначено п. 2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає).

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність лише 01.02.2019, а тому з 01.01.2017, незалежно від отриманого доходу, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що податковий орган не мав правових підстав формувати податкову вимогу, так як позивачем не подавалась звітність (оскільки не здійснювалась підприємницька діяльність), а також з огляду на те, що податковим органом не проводилась перевірка щодо діяльності ФОП ОСОБА_1 і не перевірялись бухгалтерські та інші документи.

Так, згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Пунктом 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У зв`язку з наведеним за інформацією ІКП ITC «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) відповідачем було нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік та за І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року, всього в сумі 15819,54 грн, та у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сформовано податкову вимогу на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні представник відповідача обґрунтував правомірність формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-6848-52 належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж представником позивача доводи судом визнані неспроможними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк