Справа № 638/9415/19
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9415/19

Провадження № 2-а/638/396/19

30.10.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Жакун Н. О.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 в особі представника адвоката Семенчук О. А. 18.06.2019 року поштовим засобом зв`язку звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме просить суд визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №2284 від 16.10.2018 року, складену заступником начальника віпс «Куп`янськ» впс «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України підполковником Калеником В. М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100, 00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2018 року помічником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження вп «Тополі» капітаном Гриценком О.В. прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, постійно проживаючого в р. Азербайджан, строком на 3 роки, до 25.11.2021 року. Підставою для прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну слугувало те, що 16.10.2018 року в пункті контролю «Кам`янськ», Харківська область, Куп`янський район сел. Куп`янськ-Вузловий, громадянин ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу 5100 грн. Оскільки станом на 05.11.2018 року постанова посадової особи Державної прикордонної служби України про накладення штрафу позивачем не була виконана, було прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну. Одночасно, 28.01.2019 року було отримано постанову про накладення адміністративного стягнення №2284 від 16.10.2018 року, якою було накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100 грн. 16 жовтня 2018 року відповідачем в особі його структурного підрозділу - відділу прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення №2284, у якій зазначено, що ОСОБА_2 перевищив термін перебування в Україні визначений пп. 2 п. 2 Постанови КМУ №150 від 15.02.2012 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята безпідставно, необґрунтовано, упереджено, без урахування всіх обставин справи. Так, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувало те, що він нібито перевищив термін перебування в Україні визначений пп. 2 п. 2 Постанови КМУ №150 від 15.02.2012 року. Відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано, що у період часу з 19.02.2018 року по 02.10.2018 року позивач перебував на території України не на умовах загального безвізового режиму, а на підставі наданого йому права тимчасового проживання на території України. Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання позивач залишив територію України 05.10.2018 р. та 05.10.2018 року позивач в`їхав на територію України та не маючи права на тимчасове проживання чи постійне проживання згідно відповідних посвідок, мав право безвізово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів. Таким чином, у режимі безвізового перебування, позивач перебував на Україні з 03.10.2018 року по 16.10.2018 року, тобто 14 днів, що ніяк не порушує дозволених термінів перебування іноземця на території України. На думку позивача, строк його перебування в Україні на підставі спеціального дозволу - посвідки на тимчасове перебування - не може враховуватись при розрахунку строків перебування у безвізовому режимі, що випливає і з норм Закону. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у задоволенні позову відмовити. У даному спорі за тими ж самими вимогами між тими самими сторонами, за тих же обставин є рішення суду від 13.06.2019 року по справі №618/100/19, яким скасовано рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 13.03.2019 року. Позивачем порушено строки звернення до суду після набрання законної сили постанови №2284 від 16.10.2018 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 КУпАП. В діях позивача вбачається недотримання положень законодавства, яким врегульовано правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 16 жовтня 2018 року під час здійснення прикордонного контролю виявлено позивача, відносно якого відбулося спрацювання бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» про перевищення строків перебування в Україні, таким чином в діях позивача встановлено наявність складу адміністративного правопорушення за ознаками частини 2 статті 203 КУпАП, яке полягає у перевищенні строків перебування в Україні не більше 90 протягом 180 денного періоду та становить днів понад визначений строк, що підтверджується витягом з відповідної бази даних, яка отримана від Адміністрації Держприкордонслужби України на запит Харківського прикордонного загону. Для обчислення строків перебування іноземців та осіб без громадянства та виявлення осіб, які порушили такі строки, чим скоїли адміністративні правопорушення, посадові особи Держприкордонслужби використовують відповідні банки даних. Підстави та порядок перебування іноземців та осіб без громадянства визначений положеннями статтями 4, 5, 6, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими визначено вичерпний перелік підстав щодо права іноземців та осіб без громадянства на перебування, проживання та притулку в Україні. Закон розмежовує такі поняття, інші норми щодо зміни статусу перебування та тлумачення таких положень у законодавстві відсутнє. Положеннями статті 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, вчинено у м. Києві 14.02.2002, громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатках 1 та 2 цієї Угоди.

Представник позивача - громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 адвокат Семенчук О. А. надала до суду відповідь на відзив, згідно якого просить суд позов задовольнити у зв`язку з тим, що відповідачем не доведено правомірність винесеної постанови. Відповідач наголошує на тому, що для обчислення строків перебування іноземців та виявлення осіб, які порушили такі строки, посадові особи Держприкордонслужби використовують відповідні банки даних, однак такі доводи відповідача не спростовують аргументів позивача, що наведені у позовній заяві. Позивач наголошував на тому, що строк перебування в Україні під час наявної дійсної посвідки на тимчасове проживання в Україні, не може зараховуватись до гарантованого двосторонньою угодою між Україною та Азербайджаном строку перебування у безвізовому режимі (90 днів протягом 180 днів). Відповідач дані доводи позовної заяви не спростовує, і, взагалі залишає їх поза увагою. Відповідач зобов`язаний окрім банків даних, приймати до уваги документи, які надаються його посадовим особам при перетині кордону. Так, співробітникам відповідача позивачем було надано паспорт, у якому містилась відмітка про наявність у нього посвідки на тимчасове проживання, строком дії до 02.10.2018 року. Таким чином відповідач мав усі можливості пересвідчитись у наявності посвідки і врахувати наявність такої при прийнятті оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, що «спрацювання бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» свідчить про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення є безпідставним. Так, саме по собі «спрацювання бази даних» не означає порушення строків перебування в Україні, і не означає, що відповідач не повинен був пересвідчитись у достовірності інформації банка даних, шляхом перевірки паспортного документу позивача, відмітки про наявність посвідки та відміток про час перетину державного кордону України. Позивач не може бути притягнутий до відповідальності через недосконалість бази даних відповідача, якщо вона, наприклад, не може розмежовувати строки перебування на різних правових підставах через відсутність певного алгоритму, тощо. Вина особи у вчиненні правопорушення повинна доводитись належними доказами, до яких «спрацювання бази даних» не належить.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його постановлено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у посадової особи підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Баку, Азербайджан, і є громадянином Азербайджану.

03 жовтня 2017 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області громадянину Азербайджану ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_1 , з терміном дії 1 (один) рік, дата закінчення строку дії тимчасової посвідки 02 жовтня 2018 року, що підтверджує лист Управлінням ДМС України у Вінницькій області.

ОСОБА_1 в`їхав на територію України 19.02.2018 року через пункт пропуску «Хутір Михайлівський» на підставі посвідки на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_1 .

Після цього, 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Могилів-Подільський» і в той же день повернувся до України через той самий пункт пропуску. ОСОБА_1 в`їхав на територію України за своїм паспортом громадянина Азербайджану.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Куп`янськ» .

Під час перетинання кордону, 16 жовтня 2019 року заступник начальника Відділу прикордонної служби «Куп`янськ» відділу прикордонної служби «Тополі» підполковник Каленик В.М. виніс постанову №2284, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100, 00 грн., у зв`язку з перевищенням терміну перебування в Україні.

Не погоджуючись з постановою відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пунктів 6 та 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України це іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до частин першої та третьої статі 9 Закону №3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частинами першою та другою статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду виїзду.

Судом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного рішення стало перевищення позивачем строку перебування на території України, що має становити 90 днів протягом 180 днів.

Пунктом 2 Порядку №150 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11.09.2011 року.

На підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яку затверджено постановою КМУ №1565 від 24 жовтня 2002 року, яка передбачає право громадян Республіки Азербайджан тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Таким чином, позивач - ОСОБА_1 , будучи громадянином Республіки Азербайджан, має право тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів.

У відповідності п. 5 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 року №884, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 року за №944/27389, під час виїзду іноземця з території України посадова особа Держприкордонслужби перевіряє чи не перевищив він строк перебування на території України шляхом відрахування від дня фактичного виїзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Як вбачається з посвідки на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_1 , виданої 03 жовтня 2017 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області громадянину Азербайджану ОСОБА_1 з терміном дії 1 (один) рік, датою закінчення строку дії тимчасової посвідки є дата 02 жовтня 2018 року.

На момент перетину кордону 16.10.2018 року через пункт пропуску «Куп`янськ» дана посвідка була недійсною у зв`язку із закінченням строку її дії.

Із паспорту позивача вбачається, що останній перебував в Україні з 19.02.2018 року по 05.10.2018 року та з 05.10.2018 року по 16.10.2018 року. Дана інформація також підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06.02.2019 року.

З огляду на викладене, відповідачем - Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення №2284 від 16.10.2018 року не враховано, що у період часу з 19.02.2018 року по 02.10.2018 року позивач ОСОБА_1 перебував на території України не на умовах загального безвізового режиму, а на підставі посвідки на тимчасове проживання, тобто документу, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання (02 жовтня 2018 року), позивач залишив територію України 05.10.2018 року, при цьому жодних порушень законодавства України зі сторони позивача виявлено не було.

05.10.2018 року позивач ОСОБА_1 в`їхав на територію України та не маючи права на тимчасове проживання чи постійне проживання згідно відповідних посвідок, мав право безвізово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів на підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яку затверджено постановою КМУ №1565 від 24 жовтня 2002 року.

Таким чином у режимі безвізового перебування, позивач перебував в Україні з 03.10.2018 року по 16.10.2018 року, що жодним чином не порушує дозволених термінів перебування іноземця на території України.

У відповідності до частини 4 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно частини 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Таким чином, строк тимчасового проживання позивача з 19.02.2018 року по 02.10.2018 року на території України згідно посвідки на тимчасове проживання не може враховуватись до строку дозволеного безвізового перебування.

Зважаючи на викладене, судом встановлено відсутність для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Водночас, доводи відповідача щодо наявності рішення по справі між тими самими сторонами та за тих же обставин є необґрунтованими, адже у справі №618/100/19 сторонами є ОСОБА_1 та Відділ прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в той же час у справі, що розглядається, сторони інші.

Щодо тверджень відповідача про пропуск строку на звернення до суду, то суд наголошує, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.06.2019 року, тобто при відкритті провадження у справі, громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 строк звернення до суду поновлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню у повному обсязі, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до статті 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Судовим розглядом встановлено, що судовий збір за подання позовної заяви ОСОБА_1 не сплачено, у зв`язку з тим, що норми Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення.

У зв`язку з чим, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-11, 73, 77, 211, 217, 229, 241-246, 250, 251, 255, 271, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 203, 251, 280, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №2284 від 16.10.2018 року, складену заступником начальника Відділу прикордонної служби «Куп`янськ» відділу прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України підполковником Калеником В. М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: