Справа № 453/500/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7797/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року в справі № 453/500/19 (головуючий суддя Микитин В.Я., м. Сколе, повний текст судового рішення складено 18 червня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката Родікова Тимофія Володимировича звернулася з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову № 24/116-ф/пз, винесену відносно ОСОБА_2 24.05.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, котрою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 15.04.2019 року представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Родікову Т.В. стало відомо про винесення Департаментом ДАБІ у Львівській області постанови по справі про адімністративне правопорушення № 24/116-ф/пз від 24.05.2017 року у відповідності до якої ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 340 грн. Вважає винесену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскільки ОСОБА_2 не є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 01.12.1993 року, технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 10.01.2006 року.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що винесена постанова є протиправною та підлягає до скасуванню оскільки гр. ОСОБА_2 не є одноособовим власником квартири АДРЕСА_4 , про що стверджує свідоцтво про право власності на квартиру від 01.12.1993р. технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , який складено 14.10.1993р., технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 . АДРЕСА_5 , виготовленого 10.01.2006.

В судовому засіданні представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали та просять таку задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Встановлено, що 15.05.2017 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Пошиваком Р.Я. на місці проведення перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення № 24/643 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП.

Також встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 96 КУпАП відбувся 24.05.2017 року за його участю, а за результатами такого розгляду головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту ДАБІ у Львівській області Бардин І.І. винесено постанову № 24/116-ф/пз у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, котрою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Встановлено, що позивач реалізував своє право на звернення до відповідача, подавши адміністративний позов про скасування постанови № 24/116-ф/пз, винесеної відносно не позивача, а третьої особи ОСОБА_2 24.05.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, котрою саме ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП у розумінні зазначених норм законодавства, тобто між нею та відповідачем, яким накладено стягнення на ОСОБА_2 , відсутні будь які правовідносини, адже відповідач не вчиняв жодних дій, які б створювали для позивача права та обов`язки і породжували для неї право на захист і відповідно право на звернення до суду з таким позовом.

Суд наголошує, що адміністративним судом захищається лише фактично порушене право особи, яка перебуває у публічно-правових правовідносинах з відповідачем, котрий здійснює владні управлінські функції. Право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, мають лише суб`єкти, передбачені ст. 287 КУпАП, у порядку, передбаченому законом. Особи, які не є суб`єктами провадження у справі про адміністративне правопорушення, не мають права оскаржувати дії та рішення визначених законом органів за результатами такого провадження.

З огляду на зазначене, оскарження постанови № 24/116-ф/пз, винесеної відносно ОСОБА_2 24.05.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, котрою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, жодним чином не створює для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, дане рішення не порушує особистих прав та/або інтересів позивача, тому такий позов не може бути задоволено, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року в справі №453/500/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 30 жовтня 2019 року.