Справа № 160/8194/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2019 року Справа № 160/8194/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог податкового законодавства, внаслідок невідповідності висновків, викладених в акті перевірки, дійсним обставинам справи, через невірне застосування відповідачем валютного законодавства України, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.
07.11.2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України. На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 11.01.2019р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки зарахування коштів на поточний рахунок позивача здійснено з порушенням встановлених термінів, а також не надано Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, яке належить резиденту України і знаходиться за її межами. Тому відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23.05.2018 року № 2901-п у зв`язку з надходженням листа-повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» №Г-31.0.0.0/1-2396 від 04.09.2017р. щодо виявлених фактів порушень валютного законодавства України, з 04.02.2017 року по 23.05.2018 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту №04/02/17 від 04.02.2017р., порядку та термінів декларування валютних цінностей та іншого майна резидента, яке перебуває за межами України.
- п. 1 ст. 9 Декрету КМУ від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», за що нараховано штрафну санкцію за порушення порядку декларування валютних цінностей у сумі 510,00 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Позивач є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, одним з видів якої є експорт.
04.02.2017р. між позивачем (продавець) та Total Mochammed Aoudah importing fruits & vegetables (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №04/02/17, відповідно до п.1 продавець продає покупцю свіжі яблука у кількості 21 тонна +/- 1 тонна. Вартість контракту становила 9400,00 дол.США. (п.3.1 контракту) (а.с. 23).
10.04.2017р. між сторонами укладено додаткову угоду відповідно до якої уточнюється кількість та вартість товару, а саме (мовою контракту): «Изложить п.1 СОГЛАШЕНИЯ #04/02/17 от 04.02.2017 года в следующей редакции:
Изложить п.3.1 СОГЛАШЕНИЯ #04/02/17 от 04.02.2017 года в следующей редакции:
«Согласованная стоимость соглашения составляет 8470,00 долларов США. ПОКУПАТЕЛЬ обязуется осуществить оплату в течении 60 дней после поставки товара путем перевода средств на счет ПРОДАВЦА» (додаткова угода №1 від 10.04.2017) (а.с. 25).
Погоджену суму вказаного контракту покупець перерахував на рахунок продавця 18.04.2017р., що підтверджено звітом про дебітові та кредитові операції позивача (а.с.27).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок», статей 7, 25, 44, 56 Закону України «Про Національний банк України», та Постанови НБУ №758 від 01.12.14 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон №185/94), повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 180 календарних днів.
Відповідно до ст.4 Закону №185/94 порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.
Національний банк України, виходячи з повноважень та на виконання Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет №15-93), визначив порядок здійснення уповноваженими банками контролю за дотриманням резидентами встановлених законодавством строків розрахунків за експортними та імпортними операціями, виклавши їх в Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 24.03.99 №136 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631 (далі - Інструкція №136).
Відповідно до п.2.3. Інструкції №136 банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.
Згідно з п.1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. При цьому, відповідно до ст.7 цього Закону рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, є поточним рахунком.
Кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами згідно з абз.«а» пп.5.3 п.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Нацбанку України від 12.11.2003р. №492, зараховуються на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів через розподільні рахунки.
Оскільки розподільчі рахунки відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою правління Нацбанку України від 17.06.2004р. №280, виконують технічну функцію (призначення розподільчого рахунку суб`єктів господарювання: облік коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю, у тому числі сум коштів в іноземній валюті, що підлягають обов`язковому продажу), то датою надходження повернених коштів є дата зарахування іноземної валюти та гривневого еквіваленту, одержаного внаслідок обов`язкового продажу іноземної валюти, на поточні рахунки резидента.
У відповідності з п.1 ст.9 Декрету №15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке знаходиться за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню в Національному банку України. Наказом Міністерства фінансів України від 25.12.95 № 207 «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами» (далі - Наказ №207) встановлено, що обов`язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється СПД щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності.
Пунктом 2 Наказу №207 встановлено, що декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб`єктами підприємницької діяльносі за наведеною формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб`єктів підприємницької діяльності.
Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 18.06.94 №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» суб`єкти підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, щоквартально повинні здійснювати декларування наявності валютних цінностей, які знаходяться за межами України.
У відповідності з п.2 ст.16 Декрету №15-93 і Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.00 №49, встановлено:
- за порушення термінів декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою відповідальність - накладання штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період;
- за невиконання резидентами вимог щодо порядку декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою відповідальність - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.
Відповідно до п.2.5. Інструкції №136 якщо змінюються умови договору, що перебуває у банку на контролі, унаслідок чого виконання нерезидентом зобов`язань за експортною операцією резидента з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг повністю здійснюється шляхом поставки товару, то після отримання банком від резидента копії документа, згідно з яким унесені зміни до цього договору, банк знімає цю експортну операцію з контролю.
Якщо змінюються умови договору, що перебуває у банку на контролі, унаслідок чого виконання нерезидентом зобов`язань за експортною операцією резидента з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг частково здійснюється шляхом поставки товару, то після отримання банком від резидента копії документа, згідно з яким унесені зміни до цього договору, банк здійснює контроль за своєчасністю розрахунків лише щодо тієї частини договору, яка передбачає розрахунки в грошовій формі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не подав до банку інформацію щодо додаткової угоди від 10.04.2017, тому операція не була знята з контролю та листом від 04.09.2017 року ПАТ «ПриватБанк» повідомив відповідача про факти порушення валютного законодавства.
Перевіркою ГУ ДФС у Дніпропетровській області встановлено зарахування коштів на поточний рахунок позивача з порушенням законодавчо встановлених термінів.
Також, позивачем не надано Декларації про валютні цінності, доходи та майно, яке належить резиденту України і знаходиться за її межами станом на 01.10.2017р., станом на 01.01.2018р. та станом на 01.04.2018р. до Камянської ОДПІ (Жовтоводське відділення) ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Таким чином, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення рішення, які в адміністративному порядку не оскаржені.
За викладених обставин, дані позовні вимоги позивача не можуть бути задоволенні адміністративним судом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими уст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частина 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова