Справа № 1.380.2019.002758
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8718/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (суддя першої інстанції Клименко О.М., м. Львів, повний текст складено 15.07.2019),

В С Т А Н О В И В :

31.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Пиць А.А. про відкриття виконавчого провадження ВП № 58908263.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати його та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки виконавчий напис нотаріуса виданий ще у 2014 році, то суд не в праві змінити норму закону, яка є імперативною, та не змінена Законом №1404. Тим більше, що сам Закон «Про нотаріат» лише відсилає до виконання виконавчого напису нотаріусу державними та приватними виконавцями, а не відсилає по строках такого виконання до Закону№1404. Відтак, вважає, що судом застосований закон який не мав застосовуватись до даних правовідносин, а саме Закон України «Про виконавче провадження». Натомість на думку апелянта, суд мав застосувати приписи ст. 91 Закону України «Про нотаріат» в частині строків пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до примусового виконання.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та дала пояснення, аналогічні викладеним у ній доводам.

У судовому засіданні відповідач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що суд першої інстанції правильно вирішив спір і відмовив у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2019 за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58908263 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 30.07.2014 №2925, якою передбачалося звернути стягнення на майно, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження є правомірною, оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчого напису не збіг.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на час спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).

Частиною другою статті 17 Закону № 606-XIV визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, у тому числі, такі виконавчі документи виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За змістом частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 22 Закону № 606-XIV визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини першої вказаної статті виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 91 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною другою вказаної статті визначено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Статтею 37 Закону № 606-XIV наведено випадки, за яких виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню.

Зокрема, виконавче провадження зупиняється, у разі здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або ліквідації банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (пункт 9 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 727/1256/16-ц), аналізуючи положення статей 22, 23, 47 Закону № 606-XIV, дійшла висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 30 червня 2017 року виконавчий напис від 30 липня 2014 року № 595 повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV у зв`язку з наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Тобто, виконавчий документ було повернуто у зв`язку з неможливістю його виконання, а тому, з урахуванням установлених фактичних обставин справи, суд дійшов правильного висновку, що згідно з приписами частини третьої статті 23 Закону № 606-XIV річний строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з дня повернення такого документа (30.06.2017) і перебіг строку починається заново.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №826/27905/15.

Отже, враховуючи, що згідно з відмітки на виконавчому написі №2925, 30.06.2017 у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем завершено виконавче провадження, таким чином строк пред`явлення виконавчого напису №2925 виданого 30.07.2014 необхідно обчислювати з 30.06.2017.

Згідно вимог пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (в редакції чинній станом на 30.06.2017) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 12 Закону № 606-XIV (в редакції чинній станом на 30.06.2017 та на момент відкриття виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, ці норми закону для спірних правовідносин є спеціальними.

Відтак, враховуючи зазначене та вимоги спеціального законодавства щодо виконання виконавчих документів, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що під час пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання слід застосовувати саме трирічний строк.

Заяву про відкриття виконавчого провадження стягувачем подано 15.04.2019, тобто в межах трирічного строку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58908263 від 15.04.2019 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зі змісту рішення Львівського окружного адміністративного суду зрозуміло мотиви, з яких суд дійшов висновку про порушення прав позивача на належний розгляд її звернення, а тому оскаржуване судове рішення є обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.002758 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула
Повний текст постанови складено 30 жовтня 2019 року.