Справа № 420/5666/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5666/18
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» до Одеської митниці ДФС, третя особа яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» звернулось з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у непідготовці та неподанні до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення надміру сплачених товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» до Державного бюджету України митних платежів на загальну суму 101 496,83 грн.; зобов`язати Одеську митницю ДФС підготувати висновок про повернення надміру сплачених товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» до Державного бюджету України митних платежів на загальну суму 101 496,83 гривень та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що товариство 09.07.2018 року звернулось до Одеської митниці ДФС із заявою, в якій просив відповідача повернути йому надмірно сплачені платежі до Державного бюджету на загальну суму 101 496,83 грн. Разом з тим відповідачем було безпідставно та протиправно відмовлено у задоволенні його заяви, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС, що полягає у не підготовці та не поданні до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надміру сплачених до Державного бюджету платежів на загальну суму 101 496,83 грн.

Зобов`язано Одеську митницю ДФС підготувати та подати для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надміру сплачених платежів до Державного бюджету на загальну суму 101 496,83 грн.

Стягнуто з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» суму понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом адміністративної справи у розмірі 13 524,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якого відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: виробництво інших видів електронних і електричних проводів і кабелів; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; оптова торгівля іншими машинами й устаткованням (основний); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт

23.03.2017 для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до Одеської митниці ДФС вантажно-митна декларація (ВМД) №UА500170/2017/001216.

29.03.2017 співробітниками Одеської митниці ДФС було проведено огляд товарів за митною декларацією №UА500170/2017/001216 та взято з них зразки.

29.03.2017 після відбирання зразків товару, ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» подало до Одеської митниці ДФС тимчасову митну декларацію №UА500170/2017/001592 під зобов`язання надання додаткової декларації та сплатило додаткові митні платежі, з огляду на що товар був випущений у вільний обіг згідно з частиною 21 статті 356 Митного Кодексу України.

26.04.2017 митним органом було прийнято рішення про визначення коду товару №КТ-UА500170--2017, яким було змінено код класифікації задекларованого позивачем товару згідно УКТЗЕД на інший, з огляду на що позивачем було подано додаткову митну декларацію №UА500170/2017/003192 від 28.04.2017 року.

26.04.2017 Одеською митницею ДФС була винесена картка відмови №UА500170/2017/00018 у прийнятті митної декларації №UА500170/2017/001216, якою позивачу було відмовлено у митному оформленні товарів з причин невірного заповнення якісних характеристик товару у графі 31 митної декларації.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача, ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» звернулось із позовною заявою до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2017 у справі №815/1822/17, яке набрало законної сили 12.10.2018 та було залишено в силі ухвалою Одеського адміністративного апеляційного суду, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «ОДЕСКАБЕЛЬ» до Одеської митниці ДФС України, Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності, дій, визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.04.2017, рішення про визначення коду товару від 26.04.2017 було задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.04.2017 №UА500170/2017/00018. Визнано протиправним та скасувати рішення про визначення коду товару від 26.04.2017 №КТ- UА-2017.

27.12.2017 службовою запискою №2492/15-70-19 начальником управління адміністрування платежів Одеської митниці ДФС було проінформовано начальника Одеської митниці ДФС про необхідність відкликання рішення про призначення коду товару від 26.04.2017 №UА500170/2017/00018 у зв`язку із набранням законної сили судовими рішеннями в адміністративній справі №815/1822/17.

Водночас рішення Одеської митниці ДФС КТ-UА-2017 від 26.04.2017 року на підставі службової записки №2492/15-70-19 від 27.12.2017 року було анульовано.

31.05.2018 головним державним інспектором ВОМК Стоєвою Л.М. було підписано аркуш коригування митної декларації від 28.04.2017 №UА500170/2017/003192, в якому визначені надмірно сплачені позивачем суми коштів: 84580, 69 грн. - мито, 16916, 14 грн. - податок на додану вартість.

З метою повернення вищезазначених коштів позивач 08.06.2018 звернувся до Одеської митниці ДФС з відповідною заявою.

19.06.2018 Одеська митниця листом №2959/10/15-70-19-02 відмовила позивачу у задоволені його заяви та зазначила, що товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» у заяві не було зазначено виду помилково та/або надмірно сплаченого платежу та його суми, реквізитів митної декларації за якою були помилково та/або надмірно сплачені митній платежі.

09.07.2018 ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» повторно звернулося до відповідача із заявою, яка містить вимогу повернути надлишково сплачені ним кошти у загальній сумі 101 496,83 грн. (84 580,69 грн. - мито, 16 916,14 грн. - податок на додану вартість) за митою декларацією від 28.04.2017 року №UА500170/2017/003192.

До заяви позивачем було додано: копію рішення про визначення коду товару від 26.04.2017, копію додаткової митної декларації від 28.04.2017 №UА500170/2017/003192, копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі №815/1822/17 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 у цій же справі, копію листа Одеської митниці ДФС від 03.01.2018 про відкликання рішення про визначення коду товару та копію аркушу коригування від 31.05.2018.

Водночас листом від 02.08.2018 № 3716/10/15-70-19-02 Одеська митниця ДФС повторно відмовила позивачу у задоволені його заяви. Свою відмову Одеська митниця ДФС вмотивувала тим, що рішеннями судів по справі №815/1822/17 не передбачено повернення відповідних сум митних платежів товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що товариством надмірно сплачені митні платежі до Державного бюджету на загальну суму 101 496,83 грн., у зв`язку з чим останній має право вимагати у митного органу підготувати висновок про їх повернення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Митного кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 1-4 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

На підставі частини 5 статті 301 Митного кодексу України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо: 1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом; 2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим; 3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі; 4) митну декларацію змінено або визнано недійсною; 5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом а пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу; 6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

За правилами частин 6-7 статті 301 Митного кодексу України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Повернення сплачених сум митних платежів здійснюється у валюті України. Якщо сплата або стягнення митних платежів здійснювалося в іноземній валюті, повернення сум митних платежів здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, на день, коли відбулася їх сплата.

Відповідно до частин 4, 7 статті 55 Митного кодексу України під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів, орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Згідно частини 9 статті 55 Митного кодексу України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

За змістом пункту 43.3 та пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

За правилами пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені регулюється Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року №643 (далі Порядок №643)

Відповідно до пунктів 1-3 Розділу 3 Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митниці ДФС (його заступником) за письмовим запитом платника податків у випадках, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

У заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються:

документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені;

виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів;

документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Згідно пунктів 4-6 Розділу 3 Порядку №643 після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу. Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку № 1146, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

За змістом пункту 8 Розділу 3 Порядку №643 митниця ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за відповідними платежами для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).

Аналогічні за змістом приписи наведено у Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1146 від 15.12.2015 року (далі Порядок №1146).

На підставі пунктів 5-6 Порядку №1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертаються: 1) на поточний рахунок платника податку в установі банку; 2) на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету; 3) готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 4) готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 5) поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку; 6) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на небюджетний рахунок з обліку коштів забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів - рахунок 3734, відкритий на балансі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві; банківський балансовий рахунок 2603, відкритий для органу ДФС у відповідному уповноваженому банку (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати), доплати тощо вносилися готівкою).

За правилами абзацу 2 пункту 7 Порядку №1146 заява платника про повернення помилково або надміру сплачених грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, після реєстрації передається до структурного підрозділу митниці ДФС, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Відповідно до приписів пунктів 8-9 Порядку №1146 у разі, якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Орган ДФС несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу Казначейства для виконання.

Отже, обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів.

В ході судового розгляду встановлено, що подана товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» заява від 09.07.2018 року до Одеської митниці ДФС містить всі необхідні реквізити.

Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель», зазначалось, що позивач сплачує митні платежі в порядку статті 299 Митного кодексу України із застосуванням авансових платежів.

Водночас процедура розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, що вносяться до/або під час митного оформлення визначена в Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженому наказом Міністерства фінансів України, Державної митної служби України від 24 січня 2006 року №25/44.

За змістом пункту 3.1 Порядку №25/44 сплата коштів у національній валюті, призначених для забезпечення справляння митних та інших платежів, здійснюється платниками до/або під час митного оформлення товарів з рахунків, відкритих ними в банках, у вигляді передплати та/або доплати, а також готівкою через банки на депозитні рахунки 3734, відкриті на ім`я митних органів в ГУДК України у місті Києві.

На підставі пункту 3.3 Порядку №25/44 кошти, що надійшли на депозитні рахунки 3734 митних органів згідно з цим Порядком, перераховуються митними органами виключно для здійснення таких операцій: зарахування до відповідних бюджетів України, повернення платникам помилково та/або надміру сплачених коштів.

Розпорядження коштами, що обліковуються на депозитних рахунках 3734 митних органів згідно з цим Порядком, здійснюється виключно на підстав платіжних доручень, що оформлені митними органами в установленому порядку.

Таким чином з огляду на те, що Одеською митницею ДФС було самостійного списано з депозитного рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надмірно сплачені позивачем кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача обов`язку для надання такого платіжного доручення відповідачу.

Крім того апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою відновлення прав позивача в повному обсязі та відповідності завданню адміністративного судочинства Одеську митницю ДФС необхідно зобов`язати підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області для його виконання висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»» надміру сплачених платежів до Державного бюджету на загальну суму 101 496,83 грн. за заявою, наданою до митниці 09.07.2018 року (вх. №4631/10-29).

Проте з висновком суду першої інстанції про стягнення з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» суму понесених позивачем судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 дійшов висновків про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, в постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16 Верховний Суд зазначив, що у поданих документах позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлену Фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Також Європейській суд з прав людини прийшов до висновків про те, що у випадку якщо підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У відповідних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95) , «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року ( п.п.34-36) , «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Адвокатом позивача у даній справі до суду були подані наступні копії документів: договору про надання правової допомоги, рахунку до сплати, звіту про використаний час та платіжного доручення.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи критерії домірності (пропорційності), доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неподання позивачем до заяви документів, що підтверджують суму помилково/або надміру сплачених митних платежів, та копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №815/1822/17 і ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №815/1822/17 з огляду на наступне.

За змістом статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з листа від 02.08.2018 №3716/10/15-70-19-02 Одеська митниця ДФС відмовила позивачу у повернені з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, з огляду на те, що питання повернення коштів не було предметом розгляду судової справи №815/1822/17.

Водночас жодних посилань щодо відсутності у позивача вищезазначених документів суб`єктом владних повноважень в основу відмови покладено не було та не зазначалось про це заявнику в надісланому листі.

До того ж, як вбачається із додатків до заяви позивача від 09.07.2018 року, товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надавались до Одеської митниці ДФС копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 року в адміністративній справі №815/1822/17.

Крім того за таких підстав колегія суддів приймає до уваги пояснення представника позивача, щодо відсутності у підприємства копії платіжного доручення з огляду на те, що таке платіжне доручення оформлюється не платником податків, а безпосередньо посадовою особою митного органу на підставі митних декларацій.

Доводи апелянта, що подана товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» заява від 09.07.2018 року не відповідає вимогам пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України та пункту 3 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15.12.2015 року, оскільки до неї не додано доказів відсутності у позивача податкового боргу, не сприймаються апеляційним судом з огляду на наступне.

Згідно пунктів 43.1-43.2 статті 43 ПУ Країни помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Аналогічні положення містяться у пункті 3 Порядку №1146, де зазначено, що у разі наявності у платника податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

При цьому, згідно пунктів 4-6 Розділу 3 Порядку №643 саме підрозділ митниці перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу.

Зазначеними нормами законодавчих актів, які представник відповідача використовує у своєму відзиві на позовну заяву, не встановлено обов`язку для платника податків надавати разом із заявою про повернення надмірно сплачених коштів довідки про відсутність у нього заборгованості.

Одночасно зазначеними нормами прямо встановлений обов`язок для суб`єкта владних повноважень здійснювати перевірку відомостей щодо відсутності у заявника податкового боргу.

Водночас посилання апелянта на відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» тих чи інших документів не було підставою для відмови позивачу у задоволенні його заяви та направлені до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення йому надміру сплачених платежів.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на те, що рішенням суду у справі №815/1822/17 не передбачено повернення відповідних сум митних платежів ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі № 21-207а14, зазначив, що у разі якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2017 року (яке набрало законної сили 12.10.2018 року) в межах адміністративної справи №815/1822/17 вже було встановлено факт протиправності прийнятого Одеською митницею ДФС рішення про визначення коду товару від 26.04.2017 року №КТ-UА-2017, а також враховуючи те, що позивачем було повністю дотримано процедуру звернення із заявою про повернення надмірно сплачених коштів, колегія суддів доходить висновку про відсутність у відповідача законодавчих підстав для вчинення протиправної бездіяльності та не підготовці та не поданні до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надмірно сплачених ним коштів до Державного бюджету.

Доводи апеляційної скарги стосовно стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. враховані апеляційним судом та оцінка останнім надана вище.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи в частині позовних вимог про стягнення з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» суму понесених позивачем судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов в цій частині слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі № 420/5666/18 в частині позовних вимог про стягнення з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» суму понесених позивачем судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Одеської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» суму понесених позивачем судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі № 420/5666/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик