Справа № 120/2957/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 листопада 2019 р. Справа № 120/2957/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у письмовому провадженні заяву відповідача про відвід судді в адміністративній справі за позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2019 поштовими засобами зв`язку до суду надійшов адміністративний позов Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році в розмірі 19672,22 грн та 1734,60 грн пені, нарахованої за прострочення терміну сплати вказаних санкцій, а всього заборгованості в сумі 21406,82 грн.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк А.Ю. від 18.09.2019 позовну заяву Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви, а саме подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

03.10.2019 від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду. У клопотанні позивач посилається на відсутність коштів для сплати судового збору, зокрема зазначає, що Фонд соціального захисту інвалідів, як розпорядник коштів вищого рівня, лише у серпні 2019 року виділив позивачу бюджетні асигнування за напрямком використання "Судові витрати". До клопотання додано копію повідомлення про направлення коштів на фінансування витрат зі сплати судового збору від 19.08.2019 за № 02/20-342/10 та копію банківської виписки про надходження на рахунок позивача коштів для сплати судового збору в розмірі 88018,00 грн.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк А.Ю . від 18.09.2019 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, повновлено відповідний строк та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Цією ж ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

22.10.2019 від відповідача до суду надійшла заява про відвід судді Чернюк А.Ю.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду у складі судді Чернюк А.Ю. від 23.10.2019 заяву відповідача про відвід визнано необґрунтованою, а справу передано для вирішення питання про відвід в порядку, визначеному статтею 31 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду у складі судді Воробйової І.А. від 24.10.2019 у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Чернюк А.Ю. відмовлено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду у складі судді Чернюк А.Ю. від 30.10.2019 провадження у справі поновлено.

30.10.2019 від відповідача повторно надійшла заява про відвід судді Чернюк А.Ю. Заява обґрунтовується тим, що під час вирішення питання про поновлення позивачу строку звернення до суду, на думку відповідача, суддя Чернюк А.Ю. не дослідила жодного доказу на підтвердження поважності причин такого пропуску, не відобразила відповідні докази в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надала їм правової оцінки та повністю прийняла позицію позивача, безпідставно визнавши поважними зазначені позивачем причини пропущення строку звернення до суду з цим позовом. Також відповідач вказує на те, що ухвала від 10.10.2019 про відкриття провадження в адміністративній справі не містить посилань на жодні докази в підтвердження наявності обставин поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Відтак відповідач зазначає, що у нього є обґрунтовані підстави вважати, що при вирішенні питання про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлення такого строку суддя Чернюк А.Ю. діяла упереджено та не об`єктивно. Тому на на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України відповідач просить відвести суддю Чернюк А.Ю. від розгляду адміністративної справи № 120/2957/19-а.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду у складі судді Чернюк А.Ю. від 30.10.2019 заяву відповідача про відвід визнано необґрунтованою, а справу передано для вирішення питання про відвід в порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2019 суддею для розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді визначено Сала Павла Ігоровича.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Частиною одинадцятою статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

За правилами обчислення процесуального строку перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 1, 6 ст. 120 КАС України).

Відтак останнім днем строку для вирішення заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді слід вважати 04.11.2019.

Отже, перевіривши матеріали справи та оцінивши доводи заявника, суд зазначає, що підстави для відводу судді визначено у статті 36 КАС України. Так, згідно з частиною першою цієї статті суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 37 КАС України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Заяву про відвід судді Чернюк А.Ю. відповідач обґрунтовує з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України. Так, відповідач зазначає, що дії судді при вирішенні питання про поновлення позивачу строку звернення до суду викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді, оскільки суддя задовольнила відповідне клопотання позивача та поновила строк звернення до суду, не дослідвиши при цьому жодного доказу на підтвердження поважності причин такого пропуску, не відобразивши такі докази в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надала їм правової оцінки та повністю прийняла позицію позивача.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною першою статті 241 КАС України визначено, що судовими рішеннями є: ухвали, рішення та постанови.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (ч. 2 ст. 241 КАС України).

Отже, рішення судді Чернюк А.Ю. у формі ухвали від 10.10.2019 про поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду за своєю суттю є судовим рішенням з процесуального (процедурного) питання.

Водночас в силу приписів ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Це закономірно, адже незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними рішеннями суду під час судового розгляду справи є підставою для їх оскарження в апеляційному чи касаційному порядку і саме суди вищих інстанцій можуть надавати оцінку процесуальним рішенням суду.

І хоча за змістом статті 294 КАС України ухвала суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду окремо від рішення суду не оскаржується, положеннями ч. 3 ст. 293 КАС України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, формою реалізації незгоди учасника справи з процесуальними рішеннями судді, навіть якщо такі процесуальні рішення не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, є подання апеляційної чи касаційної скарги в порядку, встановленому законом.

Більше того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, факт прийняття позовної заяви до розгляду та поновлення позивачу строку звернення до суду не є перешкодою для дослідження судом, в разі необхідності, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження у справі.

Відтак, якщо учасник справи аргументовано вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду, а висновок суду про поновлення цього строку був передчасним, в порядку реалізації своїх процесуальних прав такий учасник вправі просити суд вирішити питання про залишення позовної заяви без розгляду шляхом подання клопотання (заяви), оформленого з дотриманням вимог статті 167 КАС України.

Підсумовуючи, суд зауважує, що незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді сама собою не може бути підставою для відводу, адже в іншому разі це може стати приводом для зловживання недобросовісним учасником своїми процесуальними правами на шкоду правосуддю та правам інших учасників процесу, використовуватись як механізм затягування розгляду справи та усунення від її розгляду судді лише з тих мотивів, що учасник не погоджується з його (її) рішеннями у зв`язку з розглядом справи.

Як видно зі змісту заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді, наведені у такій заяві обґрунтування зводяться саме до незгоди з ухвалою судді Чернюк А.Ю. від 10.10.2019 про поновлення позивачу строку звернення до суду.

Водночас на вказаний висновок не впливають посилання відповідача на те, що суддя не дослідила жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, не відобразила відповідні докази в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надала їм правової оцінки тощо.

Наведені доводи відповідача стосуються процесу ухвалення судом рішення та стосується таких вимог до судового рішення як законність та обґрунтованість (стаття 242 КАС України). Недотримання цих вимог є підставою для апеляційного оскарження судового рішення. При цьому згідно з п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України саме в апеляційній скарзі зазначається в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Отже, ті доводи, на які посилається відповідач у заяві про відвід, можуть бути підставою для оскарження рішення суду першої інстанції до вищих судових інстанцій. Проте вони не вказують на наявність підстав для відводу судді, що визначені у п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України. Відтак доводи відповідача суд оцінює крізь призму приписів частини четвертої статті 36 КАС України, згідно з якою не є підставою для відводу незгода сторони з процесуальними рішеннями судді.

Крім того, суд зазначає, що згідно з пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України.

Вирішуючи справу «Газета Україна-Центр проти України», № 16695/04, пп. 28, 31, 32, рішення від 15 липня 2010 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що:

- існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42);

- у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії: 1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді; 2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

При цьому особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 42).

Відтак не може бути підставою для відводу заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджена жодними належними і допустимими доказами.

Натомість відповідач, заявляючи відвід судді, не надав доказів на підтвердження обставин, які б об`єктивно викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості судді. Водночас зазначені у заяві доводи полягають виключно у незгоді з процесуальним рішенням судді, що в силу вимог закону не може бути самостійною підставою для відводу.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що у задоволенні заяви відповідача про відвід судді належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 38, 39, 40, 41, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

2. Адміністративну справу № 120/2957/19-а передати для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана суддею 04.11.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович