Справа № 640/9027/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2019 року № 640/9027/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправною та скасування вимоги від 15 квітня 2019 року №Ю-8095-17,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (далі - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), у якому просить скасувати вимогу від 15 квітня 2019 року №Ю-8095-17.

В обґрунтування позову позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість стягнення з нього грошових коштів на підставі спірної вимоги, оскільки факт своєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2019 року підтверджується платіжними дорученнями. Крім того, зазначив, що станом на 22 травня 2019 року набрали чинності рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, якими визнано протиправними та скасовано вимоги ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (від 26 листопада 2018 року у справі №826/10973/17; від 26 квітня 2018 року №826/14791/17; від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18). Проте, відповідач ігнорує вищезазначені рішення про продовжує надсилати вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

15 липня 2019 року представником Головного управління ДФС у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що на думку відповідача, скасування вимоги в судовому порядку не скасовує наявність суми боргу (недоїмки), яка обліковується у позивача. Крім того, відповідно до інтегрованої картки позивача станом на 01 січня 2013 року обліковується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 262 869, 13 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ю-8095-17, якою повідомлено позивача про те, що станом на 28 лютого 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 471 627, 39 грн. та зобов`язано ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» сплатити вказану суму заборгованості.

Незгода позивача із вказаною податковою вимогою зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У відповідності до пункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За приписами пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до абзаців 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

При цьому, частиною 7 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до положень частин 5, 6 і 10 статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У силу приписів частини 11 статті 9 Закону України №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Так, згідно частиною 10 статті 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, у випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону України №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Таким чином, вимога про сплату штрафу повинна бути погоджена з органами Пенсійного фонду України та оформлена у вигляді рішення.

З наданої позивачем звітності за 1 місяць 2019 року вбачається, що загальна сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно - правовими договорами, оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами загалом становить 662 490, 83 грн., з якої нараховано єдиний внесок на загальну суму 146 263, 69 грн.

Вказаний звіт був доставлений до контролюючого органу центрального рівня 20 лютого 2019 року, про що свідчить квитанція №2.

На підтвердження сплати вказаного у звіті єдиного внеску за січень 2019 року матеріали справи містять наступні платіжні доручення:

- №1978 від 04 січня 2019 року на суму 1 693, 80 грн.;

- №60 від 10 січня 2019 року на суму 1 996, 20 грн.;

- №1994 від 10 січня 2019 року на суму 550, 00 грн.;

- №2000 від 11 січня 2019 року на суму 782, 58 грн.;

- №2019 від 16 січня 2019 року на суму 43 535, 36 грн.;

- №2020 від 16 січня 2019 року на суму 748, 66 грн.;

- №2031 від 17 січня 2019 року на суму 547, 92 грн.;

- №2055 від 22 січня 2019 року на суму 1 639, 75 грн.;

- №2060 від 22 січня 2019 року на суму 259, 62 грн.;

- №2072 від 24 січня 2019 року на суму 1 137, 68 грн.;

- №2102 від 31 січня 2019 року на суму 1 507, 00 грн.;

- №2119 від 04 лютого 2019 року на суму 73 525, 26 грн.;

- №2120 від 04 лютого 2019 року на суму 1 378, 65 грн.;

- №2137 від 06 лютого 2019 року на суму 12 013, 98 грн.;

- №2146 від 07 лютого 2019 року на суму 1 499, 52 грн.;

- №2219 від 20 лютого 2019 року на суму 3 243, 60 грн.

У той же час, суд зазначає, що згідно з пунктом 8 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом, 15 березня 2019 було винесено оскаржувану вимогу, при цьому, як зазначає відповідач, вимога сформована у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» податкового боргу зі сплати єдиного внеску станом на 01 січня 2013 року.

Так, з інтегрованої картки платника податку - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» вбачається, що станом на 01 січня 2013 року у позивача обліковувалась сума заборгованості у розмірі 269 945, 81 грн., у тому числі недоїмка - 262 869, 13 грн., пеня - 7 076, 68 грн.

У той же час, вказана сума зросла та станом на 01 січня 2019 року заборгованість позивача становить 422 174, 04 грн., у тому числі недоїмка у розмірі 422 174, 04 грн.

Таким чином, суми єдиного внеску, що надходили від ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за січень 2019 року зараховувались в рахунок сплати заборгованості (недоїмки, штрафів та пені) позивача, що утворилась станом на 01 січня 2013 року та продовжує збільшуватись.

З огляду на викладені законодавчі приписи, суд дійшов висновку про те, що сума сформованої відповідачем заборгованості позивача, визначена у податковій вимозі є обґрунтованою.

Таким чином, спірна податкова вимога від 15 квітня 2019 року №Ю-8095-17 прийнята відповідачем у відповідності до норм законодавства, а відтак, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, жодних доказів на підтвердження неправомірності визначення відповідачем суми податкового боргу матеріали справи не містять.

У той же час, суд зазначає, що за приписами підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання.

Позивач у своїй позовній заяві, як на підставу для скасування спірної податкової вимоги, посилається на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у справі №826/10973/17; від 26 квітня 2018 року №826/14791/17; від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18, які набрали законної сили.

Суд не приймає до уваги зазначені посилання позивача з огляду на наступне.

Зі змісту рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року №826/14791/17 вбачається, що позивачем оскаржувалась податкова вимога від 12 жовтня 2017 року №Ю-8095-17 про сплату недоїмки та штрафних санкцій та пені ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на суму 537 902, 15 грн., з яких 162268,03 пені, основний борг 375 634, 12 грн.

Підставою для скасування вказаної податкової вимоги слугувало ненадання відповідачем суду облікової карти платника єдиного соціального внеску з жовтня 2015 року по 01 серпня 2017 року. Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з серпень 2017 року по вересень 2017 року, який зарахований до бюджету, та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені.

Також, з рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18 позивач оскаржував податкову вимогу від 05 березня 2018 року №Ю-8095-17 , відповідно до якої станом на 28 лютого 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску штрафів, пені ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» становить 520 489, 35 грн.

Підставою для скасування вказаної податкової вимоги слугувало ненадання відповідачем суду засвідчені копії документів, на підставі яких прийнято вимогу №Ю-8095-17 від 05 березня 2018 року. Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зарахований до бюджету, та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у справі №826/10973/17 позивачем оскаржувалась податкова вимога від 08 серпня 2017 року про сплату недоїмки, штрафних санкцій та пені ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на суму 540 587, 05 грн., з яких 3 789, 44 штрафна санкція, 363 371, 82 грн. пені, основний борг 173 425, 79 грн.

Підставою для скасування спірної податкової вимоги у зазначеному рішенні стало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року №826/14791/17, яким скасовано вимогу про сплату боргу від 12 жовтня 2017 року №Ю-8095-17, яка винесена пізніше оскаржуваної в даній справі, а як встановлено приписами Закону №2464 вимога по сплату борг формується під одним порядковим номером до повного погашення боргу. Крім того, з картки платника єдиного внеску, долученої до відзиву, не вбачається наявності у позивача станом на 31 липня 2017 року податкового боргу зі сплати єдиного внеску на суму 540 587, 05 грн. При цьому, відзив відповідача містить розбіжності щодо періоду виникнення відповідного боргу.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, частиною 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Вищий адміністративний суд України у листі від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12 зазначив, що передбачене частиною першої статті 72 КАС України ( у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, підставою для скасування податкових вимог, у наведених вище рішеннях слугувало ненадання відповідачем доказів на підтвердження існування податкового боргу.

У той же час, у даній справі відповідачем надано відповідні докази, та доведено правомірність прийняття ним спірної податкової вимоги від 15 квітня 2019 року №Ю-8095-17.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваної податкової вимоги діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко