Справа № 826/8233/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2019 року № 826/8233/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.01.2018,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управляння ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС України у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2018 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняте податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки штраф може бути застосований до платника податків внаслідок несплати суми грошового зобов`язання. У позивача такий обов`язок взагалі відсутній, так як завищення суми податкового зобов`язання відбулося внаслідок помилки. У зв`язку з відсутністю обов`язку зі сплати грошового зобов`язання, позивач не може бути притягнений до відповідальності за невиконання такого обов`язку. Крім того, наявна в АІС «Податковий блок» затримка по сплаті на 1 день сплати податку є результатом методологічної помилки у роботі електронного кабінету платника податку, яка полягає в тому, що подача уточнюючої податкової декларації не виключає помилково нараховане податкове зобов`язання (як те повинно бути), а сприймає її як «погашення боргу», що по суті є не вірним адже суперечить п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України, який не передбачає подачу уточнюючої податкової декларації як джерело погашення податкового боргу платника. Тобто помилкою є те, що електронний кабінет платника не містить такої опції як «коригування» (виключення, або видалення) помилково нарахованого грошового зобов`язання на підставі уточнюючої податкової декларації.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, оскільки незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2018 відкрито провадження у справ, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, 20.12.2017 відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2016-2017 рік, за результатами якої складено акт №6499/26-15-13-02-11/від 20.12.2017.

В ході перевірки відповідачем були зроблені висновки про порушення позивачем на 1 день граничного терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку, строк сплати якого передбачений п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим, до платника податку підлягає застосуванню відповідальність, передбачена п.126.1 ст.126 зазначеного Кодексу у вигляді штрафу в розмірі 10% погашеної суми податкового боргу.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2018, яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 1 календарний день оплати фізичною особою грошового зобов`язання з єдиного податку в розмірі 249664,10 грн застосовано штраф у розмірі 10% від зазначеної суми у сумі 24966,41 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач є платником єдиного податку третьої групи зі ставкою платника єдиного податку 5% від доходу.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України закріплений обов`язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 294.1 ст.294 Податкового кодексу України визначено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої - шостої груп є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п.294.2 ст.294 Податкового Кодексу України).

Згідно з п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Водночас відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

При цьому, п.50.2 вказаної статті Кодексу містить наступне застереження - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що сплата суми грошового зобов`язання за уточнюючим розрахунком здійснюється з урахуванням закінчення граничного строку подання податкової декларації, до якої подається такий уточнюючий розрахунок.

Отже, подання 20.02.2017 платником податків (позивачем) уточнюючого розрахунку в період до проведення перевірки 20.12.2017 відповідає нормам податкового законодавства.

Судом встановлено, що в інтегрованій картці платника єдиного податку нарахування та погашення грошових зобов`язань, помилково нарахованих позивачем здійснювалось наступним чином:

- на підставі поданої 30.01.2017 до ДПІ у Святошинському р-ні ГУ ДФС у м. Києві звітної річної податкової декларації платника єдиного податку № за 2016 рік, позивач помилково вказав нараховану та сплачену за попередні три звітні квартали 2016 року суму єдиного податку у розмірі 249664,10 грн не в рядку 13 (як нарахований єдиний податок за попередні три звітні періоди року), а в рядку 14, тобто як суму податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками останнього, тобто IV кварталу року;

- 19.02.2017 в електронному кабінеті платника податків виникла затримка на 1 день по сплаті податкового зобов`язання у розмірі 249664,10 грн, яка дорівнювала помилково задекларованій сумі грошових зобов`язань по сплаті єдиного податку за результатами IV кварталу;

- 20.02.2017 позивач самостійно виявивши цю помилку, на підставі п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України подав до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку № за 2016 рік, в якій суму 249664,10 грн вказав вже у рядку 13, як єдиний податок, який було нараховано та сплачено за попередні три квартали 2016 року, а в рядку 14, в якому вказується сума єдиного податку, що підлягає сплаті за результатами звітного періоду, - проставлено риску.

В результаті подання такої уточнюючої податкової декларації, податковий борг, який виник за день до цього в розмірі 249664,10 грн, було відображено в інтегрованій картці АІС «Податковий блок» як погашений.

Також, на підставі наданих позивачем на вимогу суду копій платіжних доручень на загальну суму 246 664,10 грн встановлено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачено грошове зобов`язання з єдиного податку за 2016 рік:

- платіжне доручення №2 від 05.05.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, квітень» в сумі 53 069,50 грн;

- платіжне доручення №3 від 31.05.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, квітень» в сумі 62 313,20 грн;

- платіжне доручення №4 від 30.06.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, червень» в сумі 51 367,85 грн;

- платіжне доручення №3 від 30.06.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, червень» в сумі 33 042,65 грн;

- платіжне доручення №5 від 28.07.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, липень» в сумі 21 197,85 грн;

- платіжне доручення №11 від 31.08.2016 з призначенням платежу «єдиний податок 5% за 2 кв 2016, серпень» в сумі 28 673,05 грн.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність складу податкового правопорушення, тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2018.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська