Справа № 444/1550/19
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/1550/19
Провадження № 2-а/444/49/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського першого взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 555228 від 07.06.2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.06.2019 р., серія ДП18 № 555228 відносно ОСОБА_1 , а справу закрити. Окрім цього просить стягнути з відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 червня 2019 року відносно позивача Полковником першого взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП капралом поліції Зеленевичем Миколою Васильовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія, серія ДП18№ 555228, про визнання позивача винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 255 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивач 07 червня 2019 року о 11 годині 29 хвилин на а/д Тернопіль-Львів-Рава-Руська /М-09-153 км/, керуючи транспортним засобом TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухалась зі швидкістю 77 км. за годину, чим порушила ліміт обмеження швидкості та порушила п. 12.4 ПДР України.

З зазначеною постановою не погоджується та вважає її незаконною, та вказує, що відповідачем не наведено жодних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а лише зазначено, що швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000674).

Крім цього вказує, що на місці зупинки позивачу не було надано можливість ознайомитись

з експертним висновком державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000674), що унеможливлювало прийняття відповідачем обгрунтованого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши думку учасників по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

Судом встановлено, що відповідно до копії постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 555228, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ст. 258 КУпАП уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП.

З копії постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 555228, вбачається, що такий був складений на ОСОБА_1 за те, що вона 07.06.2019 р. о 11.29 год. на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська /М-09, 153 км/, рухалась транспортним засобом TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 77 км/год. в населеному пункті с. Сопошин, чим порушила ліміт обмеження швидкості та порушила п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту постанови серії ДП18 № 555228 від 07.06.2019 р., вбачається що дане правопорушення зафіксоване за допомогою приладу TruCam, проте до складеної інспектором патрульної поліції постанови не долучено фотофіксацію порушення на яке посилається сам інспектор поліції.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що представником позивача неодноразово робились адвокатські запити, в яких представник позивача просив надати копії фото та відеоматеріалів із приладу TruCam, на яких згідно постанови зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Окрім цього просив надати відповідні документи на прилад TruCam, в тому числі інструкцію з його експлуатації, та інші докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 згаданого вище правопорушення.

Згідно отриманої запитуваної інформації УПП у Львівській області ДПП повідомило наступне: 1). фото-, відеоматеріали з технічного пристрою TruCam LTI 20/20 ТС 000674 від 07.06.2019 р. о 11 год. 29 хв. Збережені, на вище вказаних фото-, відеоматеріалах не можливо встановити державний номерний знак, марку та модель транспортного засобу, 2). згідно «Відомостей до журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації від 07.06.2019 р. 2 батальйон 1 зміна», працівником управління ОСОБА_2 , було отримано портативні відеореєстратори ВС01636, ВС01785 та SD накопичувач до автомобільного відеореєстратора за №046. Згідно аналізу відеоінформацїї, створеної за час виконання службових обов`язків працівниками екіпажу «ОМЕГА-111» встановлено, що відеозапис події на портативні відеореєстратори та автореєстратор, за участі громадянки ОСОБА_1 , працівниками управління не здійснювався, 3). іншими доказами, що підтверджують вчинення правопорушення ОСОБА_1 вважають рапорт поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції Зеленевича М.В.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, зокрема письмовий адвокатський запит та відповідь на нього, суд звертає увагу, що з наданих матеріалів неможливо ідентифікувати транспортний засіб, зокрема, його державний номер та марку.

Частиною 1 та 2 статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на ці обставини, відповідь на адвокатський запит, який долучено до матеріалів справи в силу вимог частини 1 статті 73 КАС України не є належним доказом по справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування.

Разом з тим суд зазначає, що лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатись належним доказом по справі, однак в даній справі відсутній відеозапис з якого можна встановити факт вчинення позивачем ПДР.

Суд зауважує, що твердження скаржника щодо ненадання позивачем доказів відсутності факту правопорушення, спростовується приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якими, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення, також суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. А відтак суд приходить до висновку, що відповідачем не подано доказів щодо правомірності винесення інспектором патрульної поліції постанови серії ДП18 № 555228 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

З метою забезпечення гарантії, свобод і інтересів особи і громадянина, виходячи із наданих статтями КАС України суду повноваженьпри прийнятті постанови та враховуючи положення ст. 293 КУпАП, суд приходить до переконання, що задоволення позовних вимог в повному обсязі буде найбільш доцільним способом захисту порушеного права позивача ОСОБА_1 .

Щодо заявленого клопотання представником позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає, що таке підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1). складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2). часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3). обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання даних вимог закону представником позивача під час розгляду справи подано договір про надання правової допомоги № 7-12 від 12.06.2019 р., акт виконаних робіт № 12-02/07/2019 від 12.07.2019 р. та квитанцію від 12.07.2019 р. на суму 5.000.00 грн.

Враховуючи наведене суд вважає за доцільним стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 2 500.00 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір витрат є співмірним складністю даної справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.06.2019 р., серія ДП18 № 555228 відносно ОСОБА_1 - скасувати, а справу закрити.

Стягнути з відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79000, м. Львів, вул. Перфецького, 19) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) - 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. Б. Ясиновський

Повний текст рішення виготовлено 28.10.2019 р.