Справа № 200/8101/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 р. Справа№200/8101/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Синкової А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача 1: не з`явився,

представника відповідача 2: Іванченко В.С.

представника відповідача 3: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 та до військової частини НОМЕР_2 про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 01 листопада 2015 року по 21 жовтня 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , перебуваючи на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу в/ч НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 21 жовтня 2016 року № 295, на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016, сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 1 підпункту «є».

В період проходження військової служби позивач отримував грошове забезпечення, про що свідчить довідка № 458 від 21 жовтня 2016 року.

Хоча у квітні - червні 2016 року він відпрацював всі календарні дні, проте йому була нараховане та виплачене грошове забезпечення в сумі 2945,19 грн. (квітень 475,86 грн., травень 0 грн., червень 2469,33 грн.).

Оскільки військова частина НОМЕР_3 не розрахувалося з ним по теперішній час, вважає, що відповідач повинен сплатити йому невиплачене грошове забезпечення за квітень-червень 2016 року в розмірі 20938,19 грн., яка ним встановлена шляхом виведення середнього забезпечення з вирахуванням виплачених часток за вказаний період.

Відповідно до рішення заступника Директора департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.01.2016 року за № 248/2/3/57 з 01.03.2016 року військову частину - польова пошта НОМЕР_3 знято з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та зараховано на забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Просить визнати протиправними бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не виплати йому підйомної допомоги.

Скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 819 від 01.03.2016 року в частині, що стосується сержанта ОСОБА_1 .

Скасувати наказ командира 23 окремого мотопіхотного батальйону № 15-РС від 30.03.2016 року в частині увільнення від займаної посади та зняття з усіх видів забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_4 сержанта ОСОБА_1 , номер обслуги першого гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 20938, 19 грн., без врахування виплачених за цей період коштів та з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

01.09.2019 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивач просив стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 21895,50 грн., без врахування виплачених за цей період коштів та з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 22 липня 2019 року.

19 липня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Міністерство оборони України та призначив підготовче засідання на 29 серпня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначив наступне підготовче засідання на 30 вересня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання з розгляду справи по суті на 28 жовтня 2019 року.

27.09.2019 року відповідач Міністерство оборони України надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на таке.

Міністерство оборони України не виплачувало та не виплачує грошове забезпечення зокрема військовослужбовцям військових частин та не може бути відповідачем в цій частині позовних вимог.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 15.02.2016 року №46, сержант ОСОБА_1 15.02.2016 року вибув на лікування до шпиталю.

Тобто, відсутні будь-які відомості щодо місцезнаходження та перебування сержанта ОСОБА_1 у період з 15.02.2016 року по 27.02.2016 року.

Відповідно до п.34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої накозом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (чинної на день спірних правовідносин), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Вважає наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 01.03.2016 року №819 законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів.

З огляду на вищевикладене, суб`єкт владних повноважень позов не визнає, заперечує проти позову і вважає, що правових підстав для його задоволення не має.

Також, відповідач вважає, що позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Згідно ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

30.09.2019 року через канцелярію суду відповідач 2 військова частина НОМЕР_2 надав відзив на позовну заяву в якому зокрема вказав, що по перше, оскільки позивач, проходив військову службу по мобілізації під час дії особливого періоду в званні сержанта відповідно не мав права на виплату підйомної допомоги.

Щодо термінів оскарження наказів командира військової частини, то згідно зі ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, позивача було ознайомлено із зазначеними наказами 25.05.2016 року, то строк звернення до адміністративного суду потрібно відраховувати від цієї дати.

Позивачем не наведено аргументів на підтвердження поважності причин пропуску означеного строку, саме тому у задоволенні позову належить відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності.

На цих підставах просить у позові відмовити.

28 жовтня 2019 року в судове засідання представник позивача не прибув. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

28 жовтня 2019 року в судове засідання прибув представник відповідача 2 військової частини НОМЕР_2 . Проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав вказаних у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 відповідно до паспорта серія НОМЕР_5 виданого Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізької області 21.05.2009 року є громадянином України та зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідач 1 військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою .

Відповідач 2 військова частина НОМЕР_2 є юридичною особою .

Відповідач 3 Міністерство оборони України є юридичною особою .

Згідно із довідкою № 615 від 21 жовтня 2016 року, виданої командиром в/ч НОМЕР_3 , за період проходження служби у військової частині польова пошта НОМЕР_3 з 07 серпня 2015 року по 21 жовтня 2016 року сержанту ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення та сплачено єдиний соціальний внесок. Страховий стаж за період проходження служби у військової частині НОМЕР_3 становить 01 р. 02 міс. 14 дн. (а.с.24).

Довідкою головного бухгалтера № 458 від 21 жовтня 2016 року встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 у квітні - червні 2016 року становило 2945,19 грн. (квітень 475,86 грн., травень 0 грн., червень 2469,33 грн.) (а.с.23).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 15.02.2016 року № 46 вважаються таким що вибув на лікування до шпиталю сержант ОСОБА_1 номер обслуги 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки (а.с.28).

Згідно з виписним епікризом медичної карти стаціонарного хворого № 699 КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 27 лютого 2016 року по 23 березня 2016 року в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР поступив до лікарні за направлення військового шпиталю (а.с.33).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 01.032016 року № 819 встановлено що сержант ОСОБА_1 який вибув на лікування до військового шпиталю № 61. На момент звірки з лікувальним закладом 20.02.2016 року встановлено що сержант ОСОБА_1 до лікувального закладу не прибув. Місце знаходження його не відоме. За самовільне залишення частини номер обслуги 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки ОСОБА_1 оголосити «сувору догану» (а.с.26).

Актом про результати службового розслідування від 01.03.2016 року встановлено що сержант ОСОБА_1 який вибув на лікування до військового шпиталю № 61. На момент звірки з лікувальним закладом 20.02.2016 року встановлено що сержант ОСОБА_1 до лікувального закладу не прибув. Місце знаходження його не відоме. На телефонні дзвінки не відповідає (а.с.29).

Наказом командира 23 окремого мотопіхотного батальна військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 30.032016 року № 15-РС було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_1 номер обслуги 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки (а.с.27).

Причини відсутності у лікувальному закладі з 15.02.2016 року по 27.02.2019 року ні командуванню військової частини, ні суду позивач не пояснив.

Відповідно до виписного епікризу № 6112 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, сержант ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у ВМКЦ Південного регіону з 31 березня 2016 року по 14 квітня 2016 року (а.с.31).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги в частині скасування наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 819 від 01.03.2016 року в частині, що стосується сержанта ОСОБА_1 та скасування наказ командира 23 окремого мотопіхотного батальйону № 15-РС від 30.03.2016 року в частині увільнення від займаної посади та зняття з усіх видів забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_4 сержанта ОСОБА_1 , номер обслуги першого гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, були залишені без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд розглядає дві позовні вимоги:

Про визнання протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не виплати йому підйомної допомоги.

Стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 21895,50 грн., без врахування виплачених за цей період коштів та з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 26.04.2017 року № 323/1/5 дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних силах України в 2017 році» та Директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 01.07.2017 року умовне найменування «військова частина - Польова пошта НОМЕР_3 » змінено на «військова частина НОМЕР_1 ».

Відповідно до рішення заступника Директора департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.01.2016 року за № 248/2/3/57 з 01.03.2016 року військову частину - польова пошта НОМЕР_3 знято з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та зараховано на забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Тому, позивачем вірно визначені відповідачі у цій справі.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з абзацами 2, 3 Пункту 34 Положення № 1153/2008 визначено, що контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1.7 Порядку № 260 визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Згідно пунктом 3 наказу Міністерства оборони України від 15.11.2010 № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 р. за № 1194/18489 (далі-наказ № 595 - чинний на момент виникнення спірних правовідносин) до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Пунктом 4 наказу № 595 закріплено, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці, на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні.

Розділом X наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року визначено правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за час хвороби, відповідно до якого особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні), виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали. Грошове забезпечення у цьому разі обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

На дату звільнення позивача військова частина НОМЕР_3 повинна була виплатити йому заборгованість по заробітній платі (грошовому забезпеченню) за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з лав Збройних сил України не відбулася, у звязку з чим позивач вимушений захищати порушені права в суді.

Судом встановлено, що згідно з виписним епікризом медичної карти стаціонарного хворого № 699 КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 27 лютого 2016 року по 23 березня 2016 року в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР поступив до лікарні за направлення військового шпиталю та відповідно до виписного епікризу № 6112 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, сержант ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у ВМКЦ Південного регіону з 31 березня 2016 року по 14 квітня 2016 року.

Відповідачем ці обставини не заперечуються, але він додає, що про те, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у шпиталі командування військової частини дізналось лише в суді.

Також, представник відповідача не заперечував, що позивачу за період знаходження у шпиталі грошове забезпечення не виплачувалося.

Відповідно до Довідки № 458 від 21 жовтня 2016 року встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за період листопад 2015 року жовтень 2016 року складає 74595,33 грн. (а.с.23).

Відраховуючи грошове забезпечення за квітень червень 2016 року в сумі 2945,19 грн., які є спірними, у підсумку залишається 71650,14 грн. за 9 місяців.

Середньомісячна сума грошового забезпечення становить 7961,13 грн.,

За квітень червень відповідач повинен був сплатити 23883,39.

Сплачено згідно з довідкою № 458 від 21 жовтня 2016 року за ці квітень червень 2016 року 2945,19 грн.

Заборгованість складає 20938,19 грн.

Щодо заперечень відповідачів стосовно того, що позивачем при зверненні до суду про стягнення не виплачених сум грошового забезпечення, пропущений строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2013 року (справа № 21-389а13) дійшов висновку, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, позовні вимоги про стягнення недоотриманих сум грошового забезпечення не обмежуються будь-яким строком для звернення до суду.

Таким чином, судом встановлено що відповідачем не було сплачено позивачу грошове забезпечення у розмірі 20938,19 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не виплати позивачеві підйомної допомоги.

Підйомна допомога військовослужбовцям виплачується у відповідності до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.10.2001 №370.

Підйомна допомога військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується:

- військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що вибувають до нового місця служби в інший населений пункт на відстань більше 100 км, за їх бажанням виплачується грошове забезпечення за місяць наперед;

- які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою;

- які переїхали у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини або підрозділу, - у новому пункті постійної дислокації частини (підрозділу) на підставі наказу командира частини про прибуття до місця дислокації;

- зарахованим на навчання у військові навчальні заклади - цими військовими навчальними закладами на підставі наказу відповідного начальника про зарахування на навчання;

- військовослужбовцям, зазначеним за місцем штатної служби на підставі наказу про направлення на роботу в інший населений пункт;

- військовослужбовцям, які призначені на посади у військову частину, що формується, і прибули до нового місця служби у пункт тимчасової дислокації військової частини, а потім переїхали до пункту її постійної дислокації, підйомна допомога виплачується один раз - після прибуття до пункту постійної дислокації військової частини поза пунктом попереднього місця служби військовослужбовця.

Доказів про те що питання виплати підйомної допомоги ставилось перед командуванням військових частин, позивачем суду не надано.

Тому, в цій частини позовних вимог слід відмовити.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується тому, що позивач звільнений Законом України «Про судовий збір» від сплати судового збору.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та до військової частини НОМЕР_2 про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) грошове забезпечення за період квітень червень 2016 року суму заборгованості в розмірі 20938 (двадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 19 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 01 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков