Справа № 300/1357/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8762/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Тимощук О.Л.), ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківську 18 липня 2019 року у справі №300/1357/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

21.06.2019 ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, просила зобов`язати відповідача призначити малолітньому ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 60% від суми середньомісячної заробітної плати, вказаної у довідці від 04.04.2016 №18-249 вих-16; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, призначеної з моменту звернення в органи пенсійного фонду із заявою в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про призначення пенсії по втраті годувальника та виплатити різницю недоотриманої суми пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року замінено відповідача Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено такої підстави для втрати законної сили судового рішення, як смерть особи, на утриманні якої перебуває малолітня дитина, а тому помилковими є твердження відповідача наведені у листі від 29.05.2019 №717/К-15, щодо втрати законної сили рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а отже, і відсутності у позивача права на перерахунок пенсії виходячи з встановленого розміру пенсії померлого станом на день смерті. Суд першої інстанції вказав, що пенсія утриманцю померлого ОСОБА_3 у частині пенсії, яку отримував померлий станом на момент смерті, є законним очікуванням (на підставі рішення суду, яке набрало законної сили) позивача в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції встановлено, що обов`язок здійснити перерахунок пенсії померлому годувальнику відповідно до довідки прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016 виник у Калуського об`єднаного управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області з 13.07.2016 на підставі законного та остаточного рішення суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що чинний заробіток ОСОБА_3 визначений саме довідкою прокуратури Івано-Франківської області №18-249 вих-16 від 04.04.2016. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи позивача, наведені у позовній заяві є обґрунтованими, твердження відповідача їх не спростовують, а натомість є безпідставними, та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Отже, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що чинним законодавством України не визначено суб`єктивного права і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Скаржник вказує, що відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, призвела до того, що Пенсійний фонд України не мав правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій. Зазначає, що виплата за рішенням судів продовжується до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача, а одним із юридичних фактів у результаті настання якого відбувається виникнення, зміна та припинення цивільних правовідносин, є смерть фізичної особи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що пенсія малолітнього у частині пенсії, яку отримував померлий станом на момент смерті є законним очікуванням (на підставі рішення суду, яке набрало законної сили) в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Вважає, що позивачу належить право на перерахунок пенсії у розмірі 60 відсотків суми пенсії померлого, виходячи саме із останнього розміру, тобто розміру пенсії на момент смерті ОСОБА_3 .

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23.09.1989 укладено шлюб, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 .

Згідно з Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що складено відповідний актовий запис №121.

27.02.2019 ОСОБА_1 звернулась у Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення ОСОБА_2 , синові ОСОБА_3 пенсії у разі втрати годувальника.

Відповідно до рішення №70 від 12.03.2019 ОСОБА_3 призначено пенсію у разі втрати годувальника в розмірі 4398,11 грн.

Не погоджуючись із такою сумою пенсії 07.05.2019 ОСОБА_1 звернулась в Управління із заявою (претензією), просила надати письмове роз`яснення на підставі чого та чому нарахування 60% здійснюється від розміру пенсії станом на 2012 рік, а не від розміру пенсії збільшеної та перерахованої у 2014 році відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014.

Листом №171/К-15 від 29.05.2019 Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1, що з 14.02.2019 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , пенсія обчислена із заробітної плати, яка взята відповідно до довідки №18 (273) вих.12 від 16.10.2012, виданої прокуратурою Івано-Франківської області. Зазначено, що застосовувати постанову Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014 немає підстав, оскільки така втратила законну силу у зв`язку з смертю ОСОБА_3 . Вказано, що підстав для призначення пенсії по втраті годувальника від заробітної плати, визначеної довідкою №18-249 вих.16 від 04.04.2016 немає.

Вважаючи дії пенсійного органу щодо призначення пенсії по втраті годувальника із заробітної плати, яка взята відповідно до довідки №18 (273) вих.12 від 16.10.2012 протиправними, а права малолітнього ОСОБА_2 порушеними, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1697-VII) відповідно до частини 19 статті 86 якого пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від середньомісячного (чинного) заробітку померлої особи.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 на підставі заяви про призначення пенсії від 25.11.2009 призначена пенсія за вислугу років як працівнику прокуратури, що підтверджується протоколом №16438 від 10.12.2009 (а.с.62 зворот).

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2014, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014, в адміністративній справі №345/757/14 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Калуші та Калуському районі про скасування рішення про перерахунок пенсії та зобов`язання провести перерахунок пенсії, позов задоволено.

Вказаним судовим рішенням визнано незаконним розпорядження № 161034 від 12.04.2013 Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі про перерахунок пенсії, згідно з яким перерахунок проведено з розрахунку пенсії в розмірі 80% від заробітку. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі зробити перерахунок пенсії, виходячи з розміру 90% від суми місячного заробітку з урахуванням поданої довідки про новий посадовий оклад. Перерахунок провести з 01.07.2012 (а.с.91-95).

Вказане рішення суду виконано, що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії №161034 від 21.05.2014 (а.с.90).

У зв`язку із звільненням, ОСОБА_3 01.04.2015 подав заяву про перерахунок пенсії (а.с.97), який здійснено відповідно до розпорядження №161034 від 03.04.2015 (а.с.96).

Також 06.04.2015 ОСОБА_3 подав заяву про перерахунок пенсії із надбавкою на дитину (а.с.102), що здійснено відповідно до розпорядження від 15.04.2015 (а.с.101).

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.05.2016 в адміністративній справі №345/1502/16-а за позовом ОСОБА_3 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури; зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років у відповідності до Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016, без обмеження граничного розміру пенсії, починаючи з 05 квітня 2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією.

Вказане рішення суду набрало законної сили 13.07.2016.

Статтею 14 КАС України, в редакції чинній на час винесення вказаного судового рішення, встановлювалось, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 255 КАС України, в редакції чинній на час винесення вказаного судового рішення, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Положення аналогічного змісту закріплено статтями 14 та 370 КАС України в поточній редакції.

Відповідно до юридичного висновку (а.с.107 зворот) та розпорядження №161034 від 08.12.2016 (а.с.114) ОСОБА_3 здійснено перерахунок та виплату пенсії із врахуванням постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.05.2016.

В подальшому ОСОБА_3 здійснювався перерахунок пенсії 10.05.2017, відповідно до розпорядження №161034 (а.с.115) та 08.01.2019, відповідно до протоколу призначення пенсії (а.с.115 зворот).

З 01.12.2016 ОСОБА_3 пенсія виплачувалася до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з врахуванням довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-249 вих-16 від 04.04.2016, без обмеження граничного розміру пенсії.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, в поточній редакції, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, спірні правовідносини перебувають у причинному звязку з тими, які були предметом розгляду у справі №345/1502/16-а, в якій 12.05.2016 винесено постанову, що набрала законної сили, а тому правомірність видачі довідки прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016, правомірність перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 за вислугу років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ не підлягають доказуванню в рамках цієї справи.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що ОСОБА_2 як дитина померлого годувальника, яка не досягли 18 років, має право на передбачену частиною 19 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 60% середньомісячного заробітку ОСОБА_3 , визначеного довідкою прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника, що зазначене судове рішення має кінцевий термін, який настав зі смертю ОСОБА_3 , оскільки в межах спірних правовідносин йдеться не про перерахунок пенсії ОСОБА_3 , а про врахування середньомісячного (чинного) заробітку померлого на час його смерті при обчисленні та виплаті позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Зазначене судове рішення визначало підстави перерахунку та розмір пенсії годувальника і не було скасованим на момент його смерті.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено такої підстави для втрати законної сили судовим рішенням, як смерть особи, на утриманні якої перебуває малолітня дитина.

Таким чином, аргументи скаржника щодо втрати законної сили рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.05.2016 в адміністративній справі №345/1502/16-а, а отже і відсутності у позивача права на перерахунок пенсії, виходячи з встановленого розміру пенсії померлого станом на день смерті, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Передбачені статтею 1219 Цивільного кодексу України права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, яким скаржник аргументує правомірність проведеного обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не може братись судом до уваги, оскільки скаржник не заперечує виконання зазначеного вище судового рішення та набрання такими законної сили.

Пенсія у зв`язку із втратою годувальника не належить до складу спадщини, а є різновидом пенсій, про що передбачено положеннями статті 86 Закону України «Про прокуратуру», статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначається відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Підсумовуючи вказане та враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016, без обмеження граничного розміру пенсії, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинний заробіток ОСОБА_3 визначений саме довідкою прокуратури Івано-Франківської області № 18-249 вих-16 від 04.04.2016, а тому позивачу належить право на перерахунок призначеної пенсії, у розмірі 60 відсотків суми пенсії ОСОБА_3 , виходячи саме із останнього розміру, тобто розміру пенсії на момент смерті ОСОБА_3 .

Щодо покликання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.02.2018 у справі №635/903/17 та від 27.06.2018 у справі №342/1339/16-а, то такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у вказаних справах Верховний Суд досліджувалось питання правомірності перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, а не правомірності визначення середньомісячного (чинного) заробітку для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Як вже зазначалось судом апеляційної інстанції, наявність (відсутність) права, підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не є предметом дослідження та доказування в межах цієї адміністративної справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено обґрунтованості вимог позовної заяви, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №300/1357/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 31.10.2019