Справа № 440/1309/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 р.Справа № 440/1309/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державноїї фіскальної служби України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року (ухвалене суддею Супрун Є.Б., повний текст якого складено 19.07.2019 р.) по справі № 440/1309/19

за позовом Публічного акціонерне товариство "Полтавський автоагрегатний завод"

до Головне управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтавський автоагрегатний завод" (в подальшому ПАТ "ПААЗ") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (в подальшому ГУ ДФС у Полтавській області) , в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.02.2019 р. № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 440762 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1730006,25 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р. позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної контролюючим органом документальної планової виїзної перевірки ПАТ "ПААЗ" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.07.2016 р. по 30.09.2018 р., валютного законодавства за період з 01.07.2016 р. по 30.09.2018 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той же період, складено акт № 53/16-31-14-01-10/00232124 від 16.01.2019 р., висновками якого встановлені наступні порушення: п.п.14.1.36, 14.1.257. п. 14.1 ст. 14, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 57.1 ст. 57 розділу ІІ Податкового кодексу України; п. 2.6, 3.3, 7.15 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р.№ 637; статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

На підставі вказаного акту перевірки винесені наступні податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 440762 грн. за податковою декларацією № , поданою до контролюючого органу 06.11.2018 р. за 9 місяців 2018 року; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1730006,25 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 1384005 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 346001,25 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення необґрунтовані та прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (чинного на час виникнення спірних правовідносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 2 статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема: забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (ч. 3 ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (чинного на час виникнення спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов`язаннями (в тому числі податковими), строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 р. (справа № 823/78/15), від 21.08.2018 р. (справа 819/2484/13-а).

Судовим розглядом встановлено, що постановою Господарського суду Полтавської області від 15.01.2019 у справі № 917/373/18, яка набрала законної сили 21.01.2019 р., ПАТ "ПААЗ" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру підприємства строком на дванадцять місяців та постановлено, що у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправні та підлягають скасуванню, так як винесені контролюючим органом 05.02.2019 р., тобто, після визнання позивача банкрутом.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, так як винесені з порушенням процедури їх прийняття, то відсутні підстави для надання їм додаткової правової оцінки щодо обґрунтованості їх винесення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державнаї фіскальна служба України у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року по справі № 440/1309/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року