Справа № 540/21/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/21/19

Категорія: 11204100 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Час і місце ухвалення: 12:15, м. Херсон

Дата складання повного тексту: 03.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови ГУ Держпраці у Херсонській області від 04 грудня 2018 року №ХС2705/326/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223 380 грн. на ФОП ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржувана постанова, прийнята за наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства про працю, в т.ч. щодо оформлення трудових відносин, є протиправною, оскільки висновок відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 24 КЗпП України щодо укладання з працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цивільно-правових угод, які мають ознаки трудових відносин, не відповідає фактичним обставинами та нормам ЦК України. Так, позивач вказує, що за цивільно-правовими угодами виконавці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися надати послуги з фасування лікарських засобів та виробів медичного призначення, що чинним законодавством не заборонено. При цьому, було погоджено, що виконавці будуть виконувати обумовлену роботу на свій ризик, самостійно організовуватимуть виконання роботи, не підпадають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, що, на думку позивача, підтверджує наявність між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відносин цивільно-правового характеру без ознак трудових правовідносин. При цьому, позивач зазначає, що записи в наказах №29а від 03 січня 2017 року та №1 від 02 січня 2018 року щодо затвердження посадових окладів відносно вказаних осіб вона робила виключно для своєї зручності, і жодних наслідків для виконавців вони не мали. Також позивач не вважає порушенням законодавства той факт, що наказом №35 від 29 вересня 2017 року вона встановила виконавцям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 конкретні часи роботи і режим праці, оскільки вважає ці документи власними записами, які не мають юридичної значимості. Фактично позивач погодила з виконавцями сприятливий для неї час, коли їм необхідно буде виконувати роботу по фасуванню. Також позивач зазначає про те, що посадові особи Держпраці не уповноважені надавати оцінку укладеним цивільно-правовим договорам, ставити під сумнів чи визнавати існуючий між сторонами цивільно-правовий договір недійсним. Також позивач звертає увагу на те, що інформація про виплату заробітної плати двічі на місяць, зазначена в листах - опитуваннях працівників, не відповідає дійсності, оскільки усі виплати за цивільно-правовими договорами були проведені після підписання актів виконаних робіт. Щодо ознайомлення виконавців з технікою безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, то позивач зазначає, що законом не заборонено проведення таких інструктажів з виконавцями робіт за цивільно-правовими договорами, а вказані дії були вчинені нею з метою запобігання нещасним випадкам.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України в частині допущення працівників до роботи без укладання трудових договорів, а укладені ФОП ОСОБА_1 . з працівниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 цивільно-правові угоди мають ознаки трудових відносин, що підтверджується проходженням працівниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 інструктажу з техніки безпеки, ознайомленням із правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначенням робочого місця, робочого часу, часу відпочинку, регулярною виплатою заробітної плати. Крім того, відповідач вказує, що особистими поясненнями до акту інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , серед іншого, зазначила, що акти виконаних робіт на працівників, що в неї працюють за цивільно-правовими угодами вона не складала. Крім того, відповідач зазначає, що за наслідками проведення інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Херсонській області видано припис про усунення порушень №ХС2705/326/АВ/П від 16 листопада 2018 року, який був виконаний ФОП ОСОБА_1 щодо укладання трудового договору з ОСОБА_2 , що свідчать про визнання позивачем факту вчинення нею порушення законодавства про працю.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначає, що у даній справі між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 існували договірні, а не трудові відносини. Заяв про прийняття на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не подавали, накази (розпорядження) про прийняття його на роботу позивач не видавалися, виконавці повинні були виконати певний визначений обсяг робіт, за результатами яких оформлено акти приймання-здачі робіт; оплата проводилася на підставі актів виконаних робіт. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 при виконанні договорів, на відміну від працівників, які виконують роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик, оскільки саме результат виконаних робіт їх повнота та якість була предметом зазначених цивільно-правових угод.

Відзиву ГУ Держпраці у Херсонській області на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності за КВЕД-2010 47.73 "Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах" за адресою: АДРЕСА_2 .

У період з 15 по 16 листопада 2018 року відповідно до п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, інформації ГУПФ України в Херсонській області (лист від 03 жовтня 2018 року № 10244/08-03), на підставі наказу Головного управління Держпраці у Херсонській області від 09 листопада 2018 року №1161 "Про проведення інспекційних відвідувань" та направлення на проведення інспекційного відвідування від 09 листопада 2018 року №1516, інспектором праці Байрак А . О . проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 в частині оформлення трудових відносин, оплати праці, гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних та громадських обов`язків, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ХС2705/326/АВ від 16 листопада 2018 року (далі - Акт інспектування), який підписаний ФОП ОСОБА_1 без заперечень.

Відповідно до висновків Акту інспектування, серед іншого, встановлено, що в порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 було допущено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без оформленого наказу чи розпорядження керівника та повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу, а укладені цивільно-правові договори з ОСОБА_2 - протягом вересня 2017 року - листопада 2018 року, та ОСОБА_3 протягом листопада 2012 року - листопада 2018 року, мають ознаки трудових відносин.

16 листопада 2018 року інспектором праці Байрак А.О. видано припис про усунення виявлених порушень №ХС 2705/326/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення вимог частини 3 ст. 24 КЗпП України.

30 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_1 надала до ГУ Держпраці у Херсонській області письмове повідомлення про виконання вказаного вище припису, зазначивши, серед іншого, що нею усунено порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України шляхом укладання з ОСОБА_2 трудового договору на невизначений строк, зареєстрований у Високопільській районній філії Херсонського обласного центру зайнятості.

04 грудня 2018 року першим заступником начальника ГУ Держпраці в Херсонській області Франкевич Т.І., розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 16 листопада 2018 року № ХС2705/326/АВ винесено постанову №ХС2705/326/АВ/П/ТД-ФС, якою згідно абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 223 380 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). В самих договорах не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо. Вказані працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а виконували накази позивача щодо режиму роботи та часу відпочинку, розміру оплати праці тощо. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у наведеному контексті носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, від 04 вересня 2019 року у справі №480/4515/18 та від 26 вересня 2019 року у справі №0440/5828/18.

В той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому, сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України.

У відповідності до норм ЦК України діє принцип свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

В той же час, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Натомість, судом першої інстанцій не досліджено питання наявності у цивільно-правових угодах, укладених між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , ознак нікчемних правочинів, та не встановлено, чи визнавались такі недійсними у судовому порядку.

Пунктом 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, з якого видно, що інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що висновок посадових осіб контролюючого органу про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем і вищезазначеними особами, що непідтверджений належними та допустимими доказами, не може бути підставою для висновку про допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

У межах правовідносин, що є предметом дослідження, спірним є питання укладання саме цивільно-правових договорів.

Також, судова колегія вважає, що встановлення волевиявлення особи, яка фактично виконує роботи, на укладення цивільного-правового або трудового договору має важливе значення для правильного вирішення спору.

Поряд з цим, допитана в якості свідка ОСОБА_2 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, під присягою зазначала, що здійснювала фасування ліків у вільний від роботи час, графіку роботи не мала, оплату отримувала після складення актів виконаних робіт.

Із пояснень ФОП ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, встановлено, що працівники, на порушення прав яких вказує відповідач, не мали наміру та бажання укладати з нею трудові договори.

Натомість, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги свідчення ОСОБА_2 , а також не з`ясовано, чи не заперечує сама ОСОБА_2 правомірність укладених з нею цивільно-правових угод.

З урахуванням обставин справи, судова колегія вважає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , мали на меті отримувати певний несистематичний дохід та в тому обсязі, в якому їм було зручно, оплата здійснювалась в залежності від виконаної роботи, а норми внутрішнього трудового розпорядку на них не розповсюджувались. Саме тому правовідносини носили цивільно-правовий характер та оформлювалися цивільно-правовими договорами, в яких були прописані взаємні права та обов`язки.

У цьому випадку цивільно-правові угоди, що укладені між позивачем та вищевказаними фізичними особами не містять ознак трудових договорів, зокрема: обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Також, судова колегія вважає, що до компетенції органів Держпраці не входить зобов`язання підприємства або фізичної особи укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнання існуючого між ними договору недійсним. А тому, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконання позивачем припису складеного ГУ Держпраці у Херсонській області свідчить про визнання останньою факту правопорушення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що відносини між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виникли на підставі волевиявлення сторін за цивільно-правовим, а не трудовим договором і не порушили ані права останніх, ані інтересів держави.

Таким чином, постанова ГУ Держпраці у Херсонській області від 04 грудня 2018 року №ХС2705/326/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223 380 грн. на ФОП ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.

Судова колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову в загальному розмірі 2 233,80 грн., що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 26 грудня 2018 року та №0.0..1 від 16 січня 2019 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 3 350,70 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 05 липня 2019 року.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області №ХС2705/326/АВ/П/ТД-ФС від 04 грудня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223 380 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області (73026, м. Херсон, вул. Тираспільська, буд. 1, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 233 (дві тисячі двісті тридцять три) грн. 80 коп. за подачу адміністративного позову та 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн. 70 коп. за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.