Справа № 200/14355/18-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року справа № 200/14355/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача Цолан В ОСОБА_1 , представника відповідача Мізерної О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року (повний текст складено 23 серпня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/14355/18-а (суддя в 1 інстанції Череповський Є.В.) за позовом Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ 388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ 388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ 388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ 388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року (том 1, арк.справи 5-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що інспекційне відвідування, за наслідком якого прийнято оскаржувані постанови, проведено безпідставно. Копію наказу на проведення інспекційного відвідування позивач не отримувала, з ним не ознайомлена. Обставини, викладені в Акті інспекційного відвідування, щодо допущення працівників до роботи без укладання трудових договорів, не відповідають дійсності. Про дату розгляду справи її не було повідомлено, чим обмежено її право на участь в процесі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень. Крім того, позивач зауважив на тому, що відповідач діяв поза межами своїх повноважень, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на проведення перевірок у сфері господарської діяльності органами державного контролю у період та на території проведення антитерористичної операції.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 200/14355/18-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року; визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Донецькій області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1154 грн. 13 коп. (том 1, арк.справи 244-248).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (том 2, арк.справи 2-3).

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що під час проведення інспекційного відвідування позивача на підставі інформації СУ ГУ Нацполіції в Донецькій області встановлено наявність між позивачем та ОСОБА_3 трудових відносин, отже до позивача правомірно застосовано штрафи. Інспекційне відвідування проведено правомірно, а мораторій на проведення позапланових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, встановлений ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728, не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) Держпраці та її територіальними органами. Крім того, зазначає, що твердження позивача щодо відсутності можливості у позивача бути присутньою під час проведення інспекційного відвідування спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є фізичною особою - підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює діяльність згідно: Код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі Наказу ГУ Держпраці у Донецькій області № 640 від 11.06.2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єктів господарювання № 406/04-1/15-14-12 від 11.06.2018 року, посадовими особами ГУ Держпраці у Донецькій області здійснено інспекційне відвідування об`єкта, де здійснює господарську діяльність Позивач (том 1, арк.справи 54).

12.06.2018 року складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ388/545/НД/АВ, у зв`язку з ненаданням завірених об`єктом відвідування копій трудових договорів, відомостей нарахування з/п, табелів обліку робочого часу, повідомлення центрального органу про прийняття на роботу працівників; відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (том 1, арк.справи 58-60).

Також, 12.06.2018 року складено Вимогу про надання документів № ДЦ388/545/ПД (арк.справи 56-57).

Позивачем на виконання Вимоги надано відповідачу витребувані документи, що відображено в Акті інспекційного відвідування.

21.06.2018 року відповідачем складено Акт інспекційного відвідування № ДЦ388/545/АВ (том 1, арк.справи 61-83) та припис про усунення виявлених порушень № ДЦ388/545/АВ/П (том 1, арк.справи 84-85).

16.07.2018 року начальником Головного управління Держпраці в Донецькій області прийнято постанову № ДЦ 388/545/АВ/П/ІП-ФС про накладення штрафу у сумі 3723 грн. за порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (том 1, арк.справи 9), та постанову № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 111690 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП (том 1, арк.справи 8).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року № 2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 1 «Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області», затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8, Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 15 пункту 4 вказаного Положення та підпунктом 15 пункту 4 «Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340, передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) зокрема за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, що визначено п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі Порядок № 295).

Згідно з підпунктами третім та четвертим п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Підставою проведення спірного інспекційного відвідування стало рішення органу контролю, оформлене наказом від 11.06.2018 року № 640, згідно пояснень Відповідача, за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання № 406/04-1/15-14-12 від 11.06.2018 року, 12.06.2018 року посадовими особами ГУ Держпраці у Донецькій області здійснено інспекційне відвідування місця, де здійснює господарську діяльність позивач.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 295, у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

На виконання п. 18 Порядку № 295, у зв`язку із відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, відповідачем складено акт № ДЦ388/545/НД/АВ від 12.06.2018 р. про неможливість проведення інспекційного відвідування та письмова вимога про надання документів № ДЦ388/545/ПД від 12.06.2018 р.

Тобто, при здійсненні інспекційного відвідування відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні відповідачем інспекційного відвідування позивача встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю - ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: не забезпечено достовірний облік витрат на оплату праці у встановленому порядку; ч. 1 ст. 21, ч.1, ч.3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП, а саме: ОСОБА_3 виконувала роботи на умовах, що регулюються Кодексом законів про працю України. Водночас при наявності трудових відносин з ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 не уклала трудовий договір. ОСОБА_3 була допущена до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Крім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 21.06.2018 року інспекторами праці ОСОБА_4 В. та ОСОБА_5 В.В.складено акт № ДЦ 388/545/АВ інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) ФОП ОСОБА_2 (т.1 арк. справи 61-83). В акті зазначено, що інспекційне відвідування проведено в присутності ОСОБА_2 , однак підпису вказаної особи акт не містить.

Відповідно до пояснень сторін інспекційне відвідування відбувалося не за адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 , оскільки у період проведення обшуків з 27.02.2017 року по 01.08.2018 року підприємець не працював, про що свідчать пояснення ОСОБА_2 на ім`я начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області (т.1 арк. справи 95) та протоколи обшуків від 27.02.2018 року (т.1 арк. справи 148-152).

В акті відвідування зазначено про порушення ч. 3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП України, враховуючи вищевикладену інформацію та відеоматеріали, надані слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області, ідентифіковано (встановлено) фізичну особу ОСОБА_3 , яку ФОП ОСОБА_2 допустила до роботи без укладання трудового договору.

Тобто, як встановлено судом, фактично перевірка позивача не проводилася, працівники позивача не опитувалися. Висновок про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП України був зроблений на підставі відеозаписів, наданих слідчим з кримінальної справи.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 18.02.2019 року, наданої на адресу суду першої інстанції, зазначена особа працює в ТОВ «МОВІ ХЕЛС» медичною сестрою, що підтверджується копією трудової книжки, пояснення на адресу начальника ГУ Держпраці в Донецькій області нею написані під психологічним тиском працівників правоохоронних органів (т.1 арк. справи 106, 234-236).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року N 509 (далі - Порядок N 509).

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

За приписами наведеної норми однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Тобто, підставою для накладення штрафів є виявлені під час інспекційного відвідування суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, зафіксовані в акті.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що матеріали кримінального провадження, по яких не винесено судових рішень, не можуть служити доказами вчинення позивачем порушень КЗпП України.

Щодо диску із відеозаписом наданим відповідачем, то колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 1 ст 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною другою цієї статті передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відеозапис, наданий до матеріалів справи, не надає повної інформації щодо подій та був створений не під час інспекційного відвідування позивача, а тому судом першої інстанції правомірно не було прийнято в якості належного доказу по справі.

Стосовно суті викладених у акті порушень, колегія суддів зазначає, що аналіз змісту статті 265 КЗпП України та положень Порядку № 509, дозволяє дійти висновку про можливість накладення штрафу на суб`єкта господарювання саме за фактичний допуск працівника до виконання службових обов`язків без укладення трудового договору та лише за умови встановлення факту вчинення порушення вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Стаття 21 КЗпП України, визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що факт допущення позивачем до роботи ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виникнення між позивачем та цими особами саме трудових відносин. Зокрема доказів підпорядкування вказаних осіб певному керівникові, контроль з його боку за їх роботою, дотримання особами правил трудового розпорядку чи будь-яких інших організаційних документів, отримання заробітної плати, надання особам певних гарантій, у вигляді, наприклад, щорічної оплачуваної відпустки, соціальних, навчальних відпусток; встановлення скороченого робочого часу для певних категорій працівників; зниження норм праці для осіб, що належать до певних категорій; надання гарантійних і компенсаційних виплат та інших соціально-трудових пільг тощо, що могло б свідчити про наявність між позивачем та вказаними особами трудових відносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт виконання вказаними особами роботи не встановлено під час інспекційного відвідування, в акті інспекційного відвідування є лише посилання на матеріали, отримані від СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області, однак до суду вказані матеріали надані не були.

На час проведення інспекційного відвідування аптека № 2 за адресою АДРЕСА_2 , не працювала. Згідно довідки, виданої ОСОБА_3 12.12.2018 року, остання з 01.04.2009 року працювала медичною медсестрою палатною інфекційного відділення лікарні швидкої медичної допомоги м. Маріуполя.

Отже враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає порушень позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1 та ч.3 ст. 24, ст. 253 КЗпП України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Таким чином, спірне рішення не відповідає критерію пропорційності, а саме штраф у сумі 111690 грн. є занадто великим відносно доходів позивача та легітимної мети Держави.

Крім того, судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне застосувати рішення ЄСПЛ у справі «Україна-Тюмень проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, визначено, що відповідаючи інтересам суспільства, певна дія, вчинювана органами влади, все одно може порушувати права особи через її непропорційність.

Таким чином, колегія суддів не бере його до уваги в якості доказу по справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що факт допущення позивачем до роботи ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, в матеріалах справи відсутні докази виникнення між позивачем та цією особою саме трудових відносин, а відтак позивачем не було порушено приписів Кодексу законів про працю України, висновок посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо не забезпечення позивачем достовірного обліку виконуваної ОСОБА_3 роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці останньої - є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці в Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 200/14355/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 200/14355/18-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць