Справа № 160/9671/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2019 року Справа № 160/9671/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняГрунської Ю.О.
представника позивача представника відповідача Ануфрієвої А . С. Пилипчук Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
03.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якому просила:
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині відмови від прийняття в неї декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Головним управлінням Державної міграційної служи України в Дніпропетровській області позивачу протиправно відмовлено у прийнятті в неї декларації про відмову від іноземного громадянства з посиланням на відсутність в неї поважних причин неотримання документу, що підтверджує вихід з громадянства Королівства Марокко. На думку позивача, нею були надані відповідні документи. Позивач вважає, що Головне управління Державної міграційної служи України в Дніпропетровській області при підготовці документів та матеріалів про оформлення позивачу втрати громадянства України діє всупереч вимогам ст. 19 ЗУ «Про громадянство України», оскільки у позивача відсутня підстава для втрати громадянства України. передбачена чинним законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи.
Також разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою від 04.10.2019 року вказану заяву задоволено та заборонено Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти будь-які дії щодо підготовки, затвердження чи направлення будь-яких документів чи матеріалів щодо оформлення втрати громадянства України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням у цій справі.
29.10.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує, виходячи з того, що позивачеві було відомо, що невиконання зобов`язання припинити іноземне громадянство тягне за собою втрату громадянства України. Також зазначає, що законодавцем встановлено достатній строк для того, щоб у особи у разі виникнення незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, був час для подання "декларації про відмову від іноземного громадянства". Крім того, вказує на те, що принцип існування єдиного громадянства, що визначений в Основному Законі України, має поважатись як іншими державами, так і окремими особами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на викладені у ній підстави.
Представник відповідача просив відмовити у задоволені позовної заяви, посилаючись на викладене у відзиві проти позову.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Указом Президента України від 17.03.2017 року №66/2017 позивач прийнята до громадянства України відповідно до ст. 9 ЗУ «Про громадянство України», у зв`язку чим відповідачем у справі позивачу видано довідку про реєстрацію особи громадянином України №452/17 від 12.05.2017 року, на підставі якої, оформлено та видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 від 16.06.2017 року. Встановлено, що при оформленні громадянства України позивач подала зобов`язання припинити іноземне громадянство.
04.07.2018 року позивач особисто звернулась до Посольства Королівства Марокко в Україні з метою оформлення виходу з громадянства Королівства Марокко, що підтверджується листом з Посольства Королівства Марокко в Україні від 04.07.2018 року, який міститься у матеріалах справи.
26.02.2019 року до Посольства Королівства Марокко в Україні позивачем подано заяву українською мовою про вихід з громадянства Королівства Марокко, що підтверджується квитанціями та описом про відправлення заяви. Також отримання цієї заяви Посольством Королівства Марокко в Україні підтверджується на офіційному сайті Укрпошта, але жодного документу про розгляд заяви позивача щодо виходу з громадянства Королівства Марокко нею станом на розгляд справи не отримано.
17.09.2019 року представником позивача зроблено адвокатський запит до Посольства Королівства Марокко в Україні відносно отримання інформації про розгляд заяви позивача щодо виходу з громадянства України, який був отриманий Посольством 20.10.2019 року, проте, жодної відповіді на нього не надано.
Судом з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи витребувано з Посольства Королівства Марокко в Україні інформацію щодо розгляду заяви від 26.02.2019 року ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову від громадянства Королівства Марокко. Проте, станом на момент розгляду справи по суті жодної відповіді Посольством Королівства Марокко в Україні не надано.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Відповідно до пункту 26 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає рішення про прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, про надання притулку в Україні.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про громадянство України» Президент України приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України.
У відповідності до статті 9 Закону України «Про громадянство України» Іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
Пункти 1, 2 частини другої статті 9 цього Закону передбачають, що умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України (абзац п`ятий пункту 2 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України»).
За приписами статті 17 відповідного Закону громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 даного Закону підставою для втрати громадянства України є набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів.
Визначення термінів понять "зобов`язання припинити іноземне громадянство", "декларацію про відмову від іноземного громадянства" та "незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства" визначено ст. 1 Закону України "Про громадянство України".
Так, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
Встановлені судом обставини свідчать про обґрунтованість тверджень позивача щодо неможливості отримання жодної інформації чи документів з Посольства Королівства Марокко в Україні про вихід з громадянства Королівства Марокко з незалежних від неї причин.
17.09.2019 року ОСОБА_3 подала заяву до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про прийняття в неї декларації про відмову від іноземного громадянства та з проханням видати останній паспорт громадянина України.
Беручи до уваги викладене, суд робить висновок, що позивач здійснила усі можливі заходи з метою виконання свого зобов`язання припинити іноземне громадянство, й має цілком обґрунтовані підстави неможливості надання відповідачу документу про припинення громадянства Королівства Марокко, відтак, у неї наявні достатні правові та обґрунтовані підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Також відповідачем не надано суду жодних доказів наявності у діях позивача при набутті нею громадянства України обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів. Так, наявність підстав для скасування позивачу громадянства України відсутня.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до частини першої статті 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано суду жодних доказів, які суд міг би розцінювати як підтвердження законності своїх дій. При цьому, відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, за яких позивач зможе безперешкодно отримати паспорт громадянина України без повторного звернення до суду.
Відтак, обставини справи підтверджені наявними у матеріалах справи доказами того, що готуючи документи про оформлення втрати позивачем громадянства України відповідач діяв всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про громадянство України».
Окрім вказаного, судом також встановлено, що на території України позивач проживає зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є громадянами України, остання володіє державною мовою та є гідним громадянином України.
Враховуючи викладене, існують негативні наслідки протиправних дій відповідача не лише для позивача, а й для її дітей, оскільки у разі прийняття рішення про втрату громадянства, позивач буде змушена виїхати за межі території України, так як нелегально перебуватиме на території України, та змушена буде залишити своїх малолітніх дітей без материнської опіки.
Статтею 20 Закону України «Про громадянства України» передбачено, що громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Пунктом 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ №302 від 25.03.2015 року закріплено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Згідно з п. 10 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ №302 від 25.03.2015 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
Згідно із п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з викладеного, суд робить висновок про те, що вимоги позивача про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині відмови від прийняття у ОСОБА_3 декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними, про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства та про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, вказані судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині відмови від прийняття у ОСОБА_3 декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складене 01 листопада 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський