Справа № 940/1181/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 940/1181/19 Суддя (судді) першої інстанції: Косович Т.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП в Житомирській області Хильчука Володимира Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП в Житомирській області Хильчука Володимира Васильовича (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову від 16.08.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу в сумі 510 гривень.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11 вересня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать обставини справи, 16.08.2019 року поліцейським 2 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області Хильчуком В.В. винесена постанова серії ЕАВ № 1426560 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу в сумі 510 гривень.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені частиною першою, другою статті 121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 1 ст.283 КУпАП).

Відповідно до положень ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ст.132-1 КУпАП.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно постанови серії ЕАВ № 1426560 від 16.08.2019, о 17 годині 17 хвилин на 87 км. автодороги Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NAN TGХ 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом MEGA MNL, державний номерний знак НОМЕР_2 з перенавантаженням загально допустимих норм та становила 45415 кг., чим порушив п. 22.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно товарно-транспортної накладної від 16.08.2019 вбачається, що позивач здійснював перевезення пшениці урожаю 2019 на автомобілі MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом MEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 , загальна маса якого становила 44360 т (а.с.4).

Згідно довідки №161609 від 16.08.19 про результати здійснення габаритно-вагового контролю повна маса транспортного засобу становила 45,415 тон (а.с.3).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Згідно з ч.3 п.2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 4 абз. 2 "Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% від 11 т. (враховуючи похибку вагового комплексу та сипучість вантажу).

Тобто, законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати похибку вагового комплексу, специфіку вантажу, в тому числі й сипучого тощо.

З огляду на те, що в даній справі перевищення навантаження становить більше 2% (більше на 1415 кг) колегія суддів спростовує доводи апелянта про необґрунтованість підходу суду першої інстанції до вирішення справи посилаючись на п.п.3 п.2 Порядку №879.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наявної в матеріалах справи довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю автомобіля з причіпом, яким керував позивач, поліцейським 2 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області Хильчуком В.В. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Докази того, що зважування транспортного засобу та складення довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, відбулося з порушенням Порядку №879, матеріали справи не містять, а відтак доводи апелянта про те, що результати вимірювання, здійснені відповідачем не можна вважати достовірними колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що поліцейський патрульної поліції не здійснює безпосередньо габаритно-ваговий контроль, не оформляє його результати, не являється розпорядником інформації про ваговий комплекс, його повірку тощо.

Відтак, останній не може нести відповідальність за діяння інших осіб.

Відповідно до пп. 15 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року встановлено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Як вбачається з вказаної довідки габаритно-ваговий контроль здійснювала посадова особа Укртрансбезпеки Ходаківський Є.В.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт у своїй апеляційній скарзі вказує на неточність (недостовірність) результатів габаритно-вагового контролю, який здійснювався працівниками Укртрансбезпеки та порушення (нібито) цими працівниками процедури габаритно-вагового контролю.

Проте, жодних рішень суду чи інших органів, якими дії посадової особи Укртрансбезпеки визнано незаконними чи була визнана протиправною довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, ст.48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевезення вантажу автомобілем позивача здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, масою транспортного засобу з вантажем понад 44 тони.

Відтак, дані обставини прямо вказують на наявність факту перевищення гранично допустимої ваги транспортного засобу позивача при перевезення вантажу автомобільними дорогами, що, відповідно до статті 132-1 КУпАП, є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення великоваговим автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Системний аналіз викладених норм дозволяє зробити висновок, що у відповідача як посадової особи Національної поліції були підстави в межах повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, притягнути до відповідальності винних осіб шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення передбаченого статтею 132-1 КУпАП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 року справа № 1614/3550/17.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що позивачем під час розгляду справи не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт перевантаження ним ТЗ чи доказів, котрі підтверджували недостовірність результатів габаритно вагового контролю тощо.

Посилання апелянта на акт прийому вантажу ТОВ МСП «Ніка Тера» в якому ніби то зазначено масу вантажу 44300 кг, що є на думку позивача допустимою нормою, колегія суддів вважає неналежним доказом, оскільки з а.с.5 достеменно незрозуміло у зв`язку з відсутністю обов`язкових реквізитів документа, що вказаний аркуш є саме актом прийому вантажу про який зазначає позивач.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в справі докази в сукупності повністю підтверджують порушення позивачем вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст.132-1 КУпАП.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволенні, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: