Справа № 540/1077/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1077/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді Попова В.Ф. в місті Херсон по справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати, пов`язані з утриманням відповідача у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 4196 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Академією та відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання). ОСОБА_2 подав рапорт про відрахування з навчального закладу. Наказами начальника Національної академії із відповідачем розірвано контракт та виключено останнього зі списків особового складу. Вказаний факт обумовлює обов`язок відшкодувати витрати на утримання особи у закладі вищої освіти. Відповідачеві був вручений розрахунок утримання його в Академії на суму 4783,21 грн., з яким він погодився та зобов`язався виплатити. У зв`язку із частковим відшкодуванням у сумі 586,71 грн., залишилась заборгованість у сумі 4196,50 грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року в якості другого співвідповідача до участі у справі залучено ОСОБА_3 - матір ОСОБА_2 .

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, витрати, пов`язані з його утриманням в сумі 4196,50 грн. (чотири тисячі сто дев`яносто шість грн 50 коп.).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що 20.06.2019 на адресу апелянта надійшла ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 про відкриття провадження в адміністративній справі №540/1077/19, з якої вбачається, що її син ОСОБА_2 є відповідачем у даній справі, проте на думку апелянта, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 адміністративної процесуальної правоздатності, він не може бути відповідачем у справі. Апелянт вказує, що в подальшому, судом залучено до участі у справі ОСОБА_4 у якості другого відповідача, однак в рішенні суду від 20.08.2019 року, ОСОБА_4 зазначено як співвідповідача, при цьому в адміністративному позові та при подальшому розгляді даної справи, позивач не заявляв вимог до ОСОБА_4 . Враховуючи зазначене, апелянт вважає що судом при відкритті провадження порушено норми процесуального права, викладені в ст. 43 КАС України.

Апелянт зазначає, що 19.06.2019 року вона дізналась про укладення з її сином Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. ОСОБА_4 не погоджується зі встановленими судом першої інстанції обставинами, що відповідно до довідки від 06.05.2019 р. ОСОБА_2 відшкодовано 586,71 грн., оскільки банківська картка, на яку надходила стипендія, була вилучена у її сина при звільненні і керівництвом закладу самостійно внесено зазначений платіж.

Апелянт вказує, що для укладення неповнолітньою особою контракту необхідна наявність відповідної згоди батьків, або осіб які їх замінюють, проте докази щодо надання згоди батьками або піклувальниками відповідача на укладення цього контракту в справі відсутні. Крім того, апелянт вказує, що відповідно до ч.2 ст.221 ЦК України визначено, що у разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що відповідач уклав з Національної академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу 18 серпня 2018 року, до свого повноліття, а відсутність заперечень зі сторони батьків є доказом їхнього схвалення угоди. На думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріальну відповідальність, щодо відшкодування витрат на навчання повинен нести сам відповідач, а не його мати - другий відповідач по справі, підстав для стягнення з неї заявлених коштів немає.

Представник позивача зазначає, що 18.08.2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та солдатом ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, при цьому один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця. Щодо вилучення банківської картки представник позивача вказує, що курсантом ОСОБА_2 11.04.2019 року (добровільно) частково відшкодовано заборгованість у сумі 586,71 грн., Національною академією не вилучалася банківська картка відповідача, представник відповідача не надає жодного доказу щодо підтвердження цього факти.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника Національної академії № 95-КС від 18.08.2018 року ОСОБА_2 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. (а.с.11)

Наказом начальника Національної академії № 211 від 20.08.2018 року солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення. (а.с.12)

18.08.2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та солдатом ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.(а.с.21)

Курсантом ОСОБА_2 було подано рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язання ним відшкодувати витрати на утримання у закладі вищої освіти. (а.с.20)

Наказом начальника Національної академії № 14-КС від 03.04.2019 року із солдатом ОСОБА_2 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби у запас.

Наказом начальника Національної академії № 86 від 03.04.2019 року солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу Національної академії та знято з усіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 4783 грн. 21 коп. (а.с.14)

Відповідно до довідки від 06.05.2019 р. ОСОБА_2 відшкодовано 586,71 грн. Заборгованість становить 4196,50 грн. (а.с.17)

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення вищевказаної заборгованості.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Вимогами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачений обов`язок громадян, яких відраховано з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964) визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Приписами п. 3 Порядку №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Пунктом 4 Порядку №964 визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

У свою чергу, на виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Відповідно до п. 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) в разі дострокового розірвання контракту - через небажання продовжувати навчання, відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання).

Колегія суддів звертає увагу на те, що 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Академії в сумі 4783,21 грн. Відповідно до довідки №385 від 06.05.2019 року (а.с. 17) ОСОБА_2 відшкодовано 586,71 грн., станом на 06.05.2019 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 4196,50 грн.

При цьому суд критично оцінює доводи апелянта, що банківська картка, на яку надходила стипендія ОСОБА_2 , була вилучена у її сина при звільненні і керівництвом закладу самостійно внесено зазначений платіж, оскільки вказані твердження не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах та матеріалами справи не підтверджуються.

Відповідно до п. 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно п. 8 Порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Таким чином, способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, громадянина ОСОБА_5 шляхом звернення позивача до суду з позовною заявою.

Слід зазначити, що курсанти, які навчаються в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту (а.с. 20-21), відповідач на даний час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, що є підставою для задоволення позову повністю.

Стосовно доводів апелянта, що для укладення неповнолітньою особою контракту необхідна наявність відповідної згоди батьків, а відповідно до ч.2 ст.221 ЦК України у разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

У відповідності до вимог статті 32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що для укладення неповнолітньою особою контракту необхідна наявність відповідної згоди батьків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями статті 222 ЦК України регламентовано правові наслідки вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності.

Відповідно до вимог частини 1 зазначеної статті, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 221 ЦК України, правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Таким чином, у разі, якщо батьки, дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні, такий правочин вважається схваленим.

Колегія суддів зазначає, що факт вступу у серпні 2018 року ОСОБА_2 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та його виключення у квітні 2019 року був відомий батькам позивача, що апелянтом фактично не заперечується. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта, що їй не було відомо про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, оскільки таке відшкодування передбачене зокрема положеннями Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Порядком № 964, а згідно принципу Ignorantia juris non excusat та положень ст. 68 Конституції України, в Україні встановлена презумпція знання законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки батьками позивача протягом одного місяця не заявлено претензії щодо заключення з ОСОБА_2 контракту, такий правочин вважається схваленим та не є нікчемним у розмінні ЦК України, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

При цьому колегія суддів враховує, що батьки ОСОБА_2 не подавали позову про визнання правочину недійсним.

Суд апеляційної інстанції також критично оцінює доводи апелянта, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 адміністративної процесуальної правоздатності, він не може бути відповідачем у справі, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року по справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О. О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко