Справа № 462/5858/19
Суддя: Постигач О. Б.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 462/5858/19
Провадження № 2-а/462/239/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Постигач О.Б.

за участю секретаря Ящук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Тернопіль про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив:

Позивач 12 вересня 2019 року звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАВ №1491640 про накладення адміністративного стягнення, стягнути з відповідача 5000 грн. моральної відповідальності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2019 року після 23.30 год він прямував по вул. Руській м. Тернопіль на автомобілі Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 транспортуючи причіп платформа д.н.з. НОМЕР_2 . Його зупинили працівники поліції пояснивши причину зупинки тим, що на причіпу погано освічується номерний знак, не світить лампочка. Коли позивач вийшов з машини і показав працівникам поліції що підсвітка є справною і все працює, вони попросили надати документи водія. Після перевірки всіх документів поліцейський повідомив, що він не має права керувати транспортним засобом з причіпом, оскільки у нього відсутня відповідаї категоряї, після чого склав протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови КМУ від 12.06.2013 року п. 5 водіям транспортних засобів категорії В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. Покликається, що водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів. Зазначає, що причіп КНОТТ 95А-4020 д.н.з. НОМЕР_2 загальна маса якого становить без навантаження 600 кг, був пустий, отже вважає, що він мав право здійснювати рух даним транспортним засобом з причіпом. Таким чином, відповідачем було складено незаконну постанову, а тому позивач просить таку скасувати.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.10.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Позивач подав заяву про те, що просить суд слухати у справу за його відсутності, в якій позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, скерував до суду відзив, в якому просить справу розглядати без участі їхнього представника, проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позивачу було повідомлено причину зупинки, а саме, що в темну пору доби недостатньо освітлений державний номерний знак. В ході перевірки документів, передбачених п. 2.1 та п. 2.4 ПДР України, інспектором встановлено, що транспортний засіб, яким керував позивач відноситься до категорії BE. Проте у позивача посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії В,С ( витяг з бази даних Національна автоматизована інформаційна система (далі - НАІС ) додається ). Вказане свідчить про порушення позивачем п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.126 КУпАП. Згідно покликань позивача на постанову КМУ №627 від 12 червня 2013 року зазначає, що згідно п. 5 вищезазначеної постанови, де вказано що водіям транспортних засобів категорій В, Cl, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів. З огляду реєстраційної картки ТЗ VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 , яка долучена до матеріалів справи, встановлено, що маса без навантаження становить 1536 кг, повна маса - 2050 кг. Згідно реєстраційної картки ТЗ КНОТТ 95-4020 д.н.з НОМЕР_2 встановлено, що маса без навантаження становить 600 кг, повна маса - 2500 кг. Таким чином, дозволена максимальна маса причепа становить 2500 кг, що перевищує масу автомобіля без навантаження, яка становить 1536 кг. Окрім того, перевищує повну масу автомобіля, яка становить 2050 кг. З огляду на вищенаведене, позивач не мав права керування транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом КНОТТ 95-4020 д.н.з НОМЕР_2 , оскільки у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відсутня категорія BE. Відсутність спеціальної відмітки у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії свідчить про заборону водієві керувати транспортним засобом даної категорії, тому за таке порушення настає відповідальність як за керування транспортним засобом особою, яка не має посвідчення водія. Окрім того, щодо вимоги позивача стягнути моральну відповідальність за втрачений час у розмірі 5000 грн. зазначає, що в адміністративному судочинстві такого поняття, як моральна відповідальність не існує. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною другою статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобомтягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, відносно позивача 06.09.2019 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в атоматичному режимі серії ЕАВ №1491640, за якою 05.09.2019 року о 23:48 год. на проспекті Степана Бандери, 83В у м. Тернополі, він керував транспортним засобом із причіпом КНОТТ 95-4020 д.н.з. НОМЕР_2 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії НОМЕР_3 . Чим порушив п.2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, чому ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 510 грн. /а.с. 1/.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9. цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. а,б,ґ п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (редакція від 27.03.2019).

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

В п. 2.13 ПДР України зазначено, що право на керування транспортними засобами особам може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії НОМЕР_3 , С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великовагових і небезпечних вантажів, - з 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1Е, DЕ, Т) - з 21-річного віку.

Транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоцикли з боковим причепом, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

C - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

BE, C1E, CE, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

T - трамваї та тролейбуси.

Відповідно п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином з аналізу вищенаведених норм вбачається, що водіям з відкритою категорією В надано право керування - автомобілями, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Судом встановлено, що позивачу було видано посвідчення водія з відкритою категорією «В», яка надає йому право на керування легковими транспортними засобами.

Згідно витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи реєстраційної картки ТЗ автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 і відноситься до легкових транспортних засобів, повна маса автомобіля 2050 кг, маса без навантаження 1536 кг.

Згідно витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи картки на реєстрацію ТЗ причіп КНОТТ 95А-4020 повна маса становить 2500 кг, маса без навантаження 600 кг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п.1,2 ч. 1, ч.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З наведених норм законодавства вбачається, що за наявності факту порушення водієм Правил дорожнього руху зупинка транспортного засобу є законною, і лише з дотриманням таких умов у інспектора поліції виникає право на реалізацію повноважень вимагати у особи пред`явлення нею документів, зокрема посвідчення водія.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач зупинив його через те, що на причепі погано освітлюється номерний знак, однак при огляді транспортного засобу було встановлено, що державний номерний знак на причепі освітлюється справно. Факт наявності такої несправності відповідачем не доведений, такий не зафіксований на відеозаписі, а інших будь-яких даних, відомостей чи обставин, які б обгрунтовували законні підстави зупинки транспортного засобу позивача даний відеозапис не містить.

Відповідачем не було складено постанови про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за будь-якою іншою статтею КУпАП України, тому наявність підстав для зупинки транспортного засобу позивача не є підтвердженою.

За таких обставин, вимога інспектора поліції до ОСОБА_2 про надання посвідчення водія відповідної категорії за відсутності факту притягнення його до відповідальності за інше правопорушення, не може вважатися законною

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження законності зупинки транспортного засобу позивача, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1491640 від 06.09.2019 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної відповідальності за втрачений ним час у розмірі 5000 грн., суд ототожнює з поняттям моральної шкоди та зазначає, що остання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За змістом ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування …».

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В той же час, як зазначено у вказаній постанові, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Зі змісту наведених норм випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодних доказів та розрахунків сум, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними не ґрунтується на законі, оскільки, як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 по справі № 640/6550/15-а, задоволення позову в цій частині не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача і не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 9, 72-77, 90, 241, 242, 254-246, 255, 257, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Тернопіль про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову від 06 вересня 2019 року серії ЕАВ №1491640 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , винесену старшим сержантом поліції Кульчицьким Володимиром Ігоровичем 1 батальйону 1 роти УПП в Тернопільській області - скасувати та провадження у справі закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України.

Суддя Постигач О.Б.