Справа № 820/2257/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 р.Справа № 820/2257/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Мірошниченко А. М.,

представника відповідача Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.09.17 року по справі № 820/2257/17

за позовом Виробничо - комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Виробничо - комерційне підприємство "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Харківській області, в якій просило суд визнати протиправними і скасувати :

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., (у тому числі за основним платежем - 315000 грн., без штрафних санкцій),

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 1040000 грн., (у тому числі за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації у сумі 170 грн.

В обґрунтування позову вказано, що податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., (у тому числі за основним платежем - 315000 грн., без штрафних санкцій), податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 1040000 грн., (у тому числі за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації сумі 170 грн. необгрунтованими, незаконними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 року адміністративний позов Виробничо-Комерціного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасувано податкові повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., (у тому числі за основним платежем - 315000 грн., без штрафних санкцій).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № .

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що перевіркою встановлено заниження рядка 2120 Фінансового звіту «Інші операційні доходи», за 2015 рік у сумі 1750000 грн., чим було порушено п.5 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року N 20 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 р. за № 85/4306, що призвело до порушення пп, 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ зі змінами і доповненнями та заниження рядка 02 декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» у сумі 1750000 грн.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань

За 2016 рік у сумі 219482 грн., що що сталося внаслідок заниження бази оподаткування податком на додану вартість на різницю між собівартістю товаро- матеріальних цінностей та договірною вартістю 219482 грн.

У ході перевірки ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ було надано в електронному вигляді Картки рахунків: 90 «Собівартість реалізації» - за період 2015,2016 роки; 70 «Доходи від реалізації» - за період 2015,2016 роки.

На підставі вищенаведених карток рахунків 90, 70, первинних документів (видаткових накладних) проведено аналіз на предмет реалізації готової продукції та покупних товарів не нижче за собівартість. Перевіркою встановлені випадки реалізації нижче за собівартість:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2016 рік склало на суму 1097409,97 грн., внаслідок чого перевіркою збільшено податкові зобов`язання з ПДВусумі 219481 грн.;

Перелік видаткових накладних по яким встановлено перевищення собівартості (рахунок 901) над продажною вартістю готової продукції за 2016 рік наведено у додатку 5.2 акту перевірки.

Також, відповідач зазначає, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 задекларованих ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ показників у рядку 16Б (після 01.01.2016 рядок 12Б) Декларацій «Коригування податкового кредиту - згідно з ст. 192 розділу V Податкового кодексу України» встановлено завищення у сумі грн. 303 676 грн., у тому числі: у березні 2016 на суму 67 567, 00 грн., у грудні 2016 на суму - 236 109,00 грн.

Згідно даних бухгалтерського обліку встановлено, що станом на 01.01.2015 року у ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ по рахунку 62 лічились "Короткострокові векселя видані", заборгованість по яким була списана у 2016 році, що у бухгалтерському обліку відображено проводкою дебет рахунку 62 «Короткострокові векселя видані» кредит рахунку 745 «Дохід від безоплатно одержаних активів» у сумі 1822056 грн., та яке оформлено: Бухгалтерською довідкою від 31.03.2016 року за підписом головного бухгалтера Бебяшвілі Інни Володимирівни із наступним змістом (мовою оригіналу): «31 марта была списана-кредиторская задолженность на суму 405403,30 грн. Эта задолженность связана с векселями. Сума 405403,30 гривен была отражена в декларации на прибыль, уплачен налог в размере 18 % и отражен в строке 2240 формы 2.»

- Бухгалтерською довідкою від 31.12.2016 року за підписом головного бухгалтера Бебяшвілі Інни Володимирівни із наступним змістом : «31 марта была списана кредиторская задолженность на суму 1416652,67 грн. Эта задолженность связана с векселями. Сума 1416652,67 гривен была отражена в декларации на прибыль, уплачен налог в размере 18 % и отражен в строк 2240 формы 2.».

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якій серед іншого зазначив, що застосування відпо відачем норм п.5 П(С)БО № 11 «Зобов`язання» та п.15 П(С)БО № 15 «Дохід», що спричиняє включення складу доходу звітного періоду суми зобов`язань, які не підлягають погашенню, є незаконним, тому договірні відносини за Договором від 07.06.2010 р. № 1П на момент перевірки визнаються триваючими, а зобов`язання сторін Договору - чинними.

Враховуючи, що для цілей оподаткування до річного доходу від будь-якої діяльності, включається (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи і доходи, визначені за правилами бухгалтерського обліку (п.п.134.1.1. ПКУ), на думку позивача суд першої інстанції зробив вірний висновок про безпідставність формування доходів від списання заборгованості з минулим строком позовної давності за Договором від 07.06.2010 р. № 1П із включенням суми 1750000,00 грн. до показника рядка 2120 Фінансового звіту за 2015 р. «Інші операційні доходи» з метою донарахування податку на прибуток у сумі 315000,00 грн.

Позивач вважає, що судом першої інстанції із дотриманням норм матеріального права встановлено, що сторони До говору від 07.06.2010 р. № 1П (з урахуванням операцій відступлення права вимоги за даним договором) не доходили згоди про зустрічне виконання зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах и документальними доказами, та встановлено відсутність підстав для визначення доходів за Договором від 07.06.2010 р. № 1П для цілей формування фінансового результату у бухгалтерському обліку згідно із нормами П( С )БО № 15 «Дохід» та формування об`єкту опо даткування податком на прибуток згідно із нормами Податкового кодексу України (п.п.134.1.1. ПКУ).

Також на думку позивача, судом першої інстанції із дотриманням норм матеріального права вірно встановлено наступне, що позивачем з порушень норм П(С)БО № 9 «Запаси» та П(С)БО № 16 «Витрати» сформовано виробничу собівартість юдукції та покупну вартість товарів; різниця між довірною вартістю реалізації товарів та ціною придбання таких товарів, та різниця між договірною вартістю реалізації продукції та собівартістю продукції є позитивною, тобто товари/продукція реалізовано за ціною яка вище ніж їх собівартість продукції або витрати на придбання товарів; неправомірність розрахунків відповідача відносно заниження у 2015 році ціни реалізації продукції над її виробничою собівартістю на суму 651151,90 грн.; неправомірність розрахунків відповідача відносно заниження у 2015 році ціни реалізації товарів над сумою витрат на їх придбання на суму 893061,45 грн.; безпідставність сновку відповідача про порушення позивачем п.п.14.1.36, п.188.1 ПКУ та незаконність донарахування відповідачем зайвих податкових зобов`язань із ПДВ у 2015 році на суму 308842 грн.; неправомірність порівняння ціни реалізації продукції власного виробництва із її виробничою собівартістю у 2016 році, тому що таке порівняння не передбачено нормами податкового законодавства; неправомірність розрахунків відповідача відносно заниження у 2016 році ціни реалізації товарів над собівартістю продукції суму 1097409,97 грн.; безпідставність висновку відповідача про порушення позивачем п.п.14.1.36, п.п.14.1.71, п.п.14.1.218, п.п.14.1.219, п.188.1 ПКУ та незаконність нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у 2016 році на суму 219482 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Харківській області в період з 28.02.2017 по 11.04.2017 проведено планову виїзну перевірку Виробничо - Комерціного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 р.

За результатами проведення вищевказаної перевірки відповідачем було складено акт від 19.04.2017 № 2906/20-40-14-01-08/32871501, в якому зазначені такі порушення:

1) пп. 14.1.71 п.14.1 ст.14 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року з урахуванням п.5 Про затвердження Положення (стандартів) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 р. № 20, внаслідок заниження показника рядка 2120 Фінансового звіту «Інші операційні доходи» на суму 1750000,00 грн., внаслідок заниження доходів від списання кредиторської заборгованості, щодо якої минув термін позовної давності, що призвело до заниження податку на прибуток у 2015 році на суму 315000 грн.;

2) п. 188.1 ст.188, 198.3, ст.192 з урахуванням пп.14.1.36, пп 14.1.71, пп14.1.218, пп14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI, внаслідок порушень, викладених у розділах 3.2.1, 3.2.2 акту перевірки відносно заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті в бюджет, всього у сумі 832 000 грн., в тому числі: за січень 2015 у сумі 2776 грн., за лютий 2015 у сумі 2 248 грн., за березень 2015 у сумі 68 605 грн., за квітень 2015 у сумі 13 104 грн., за травень 2015 у сумі 35 215 грн., за червень 2015 у сумі 36 905 грн., за липень 2015 у сумі 46 678 грн., за вересень 2015 у сумі 56 135 грн., за жовтень 2015 у сумі 56 581 грн., за листопад 2015 у сумі 34 330 грн., за грудень 2015 у сумі 23 832 грн., за січень 2016 у сумі 9 304 грн., за лютий 2016 у сумі 3 125 грн., за березень 2016 у сумі 9 197 грн., за квітень 2016 у сумі 9 833 грн., за травень 2016 у сумі 9 064 грн., за червень 2016 у сумі 9 567 грн., за липень 2016 у сумі 3 281 грн., за серпень 2016 у сумі 34 931 грн., за вересень 2016 у сумі 2 636 грн., за жовтень 2016 у сумі 21 124 грн., за листопад 2016 у сумі 53 396 грн., за грудень 2016 у сумі 290 133 грн.

3) п.120.1 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року внаслідок несвоєчасної подачі декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

На підставі акту перевірки від 19.04.2017 № 2906/20-40-14-01-08/32871501 Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняті податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № , у тому числі, в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 315000 грн., податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 1040000 грн., (за основним платежем - 832000 грн., за штрафними санкціями - 208000 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне надання податкової декларації у сумі 170 грн.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від від 16.05.2017 року № ; ; суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписами пп. 20.1.14 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено, що у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Стосовно порушення п. 134.1.1 ПКУ, н.5 П(С)БО №11 «Зобов`язання» внаслідок заниження показника рядка 2120 фінансового звіту «Інші операційні доходи» на суму кредиторської заборгованості у розмірі 1750000,00 грн., щодо якою минув термін позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженими особами контролюючого органу під час проведення планової виїзної перевірки встановлено, що ВКП "Бетонікс" ТОВ, згідно укладеного договору доручення від 07.06.2010 р. № 1П отримало від ТОВ «ТД Співдружність» грошові кошти у сумі 1750000,00 грн. для виконання доручення від імені довірителя та за його рахунок придбати обладнання бетонозмішувальний вузол СБ-241Б за ціною не вище 1750000,00 грн.

Згідно із умовами вказаного договору термін виконання зобов`язання із придбання повіреним обладнання не встановлено, а дія договору доручення визначається строком повного виконання прийнятих на себе сторонами обов`язків (п. 10 договору).

Протягом терміну дії договору ТОВ «ТД Співдружність» поступилося правом вимоги за договором № 1П від 07.06.2010 р. на користь ТОВ «Восток- цемент», про що свідчить повідомлення від ТОВ «ТД Співдружність» (вх. №298 від 26.06.2013) про передачу права вимоги.

У подальшому ТОВ «Восток-цемент» поступилося правом вимоги за договором № 1П від 07.06.2010 р. на користь ПП «ТОРГОПТ», про що свідчить повідомлення від ТОВ «Восток-цемент» 275/03 від 31.03.2014 р. (вх. №89/1 від 31.03.2014 р.).

Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦКУ, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом, отже колегія суддів вважає посилання відповідача на те, що у ході перевірки для огляду не надавалося жодного договору про відступлення права вимоги безпідставними.

У кожному разі, при заміні кредитора в зобов`язанні, ч.2 ст.516 ЦКУ визначає необхідність письмового повідомлення про це боржника, щоб боржник знав, на користь кого він повинен виконати зобов`язання.

Стаття ст.516 ЦКУ не визначає, на кого покладається обов`язок повідомлення боржника ро заміну кредитора - це може зробити як попередній, так і новий кредитор.

Отже, наявність у боржника, ВКП "Бетонікс" ТОВ, екземпляру договору уступки права и вимоги не передбачено діючим законодавством.

Згідно із ст.513 ЦКУ правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі що і правочин, на підставі якого виникли зобов`язання, право вимоги за якими передається новому редитору.

На підставі ст.514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки до нового кредитора в зобов`язанні переходять усі права первісного кредитора, останній за правилами ст.517 ГКУ повинен передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують його права і інформацію, що є важливою для їх здійснення.

Таким чином посилання посадових осіб відповідача на норму ч.2 ст.538 ЦКУ, якою передбачено одночасне виконання обов`язків сторонами договору при зустрічному виконанні зобов`язання, не відповідає сутності договору уступки права вимоги, оскільки ані змістом договору доручення, який містить перелік зобов`язань, які передаються наступним кредиторам шляхом складання договору уступки права вимоги, ані іншими документами, пов`язаними із ходом виконання договору не підтверджується домовленість про те, що сторони дійшли згоди про зустрічне виконання зобов`язань.

Так, виконання зобов`язань перед новим кредитором ПП «ТОРГОПТ» здійснюється ВКП "Бетонікс" ТОВ на тих самих умовах, що і перед первісним кредитором ТОВ «ТД Співдружність».

Згідно із ст.252 ЦКУ строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

На підставі ст.253 ЦКУ початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

На підставі п.1 ст.254 ЦКУ закінчення строку спливає у відповідні місяць та число останнього року дроку. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку (ст.255 ЦКУ).

Відповідно до ст.256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах кого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна озовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст.257 ЦКУ).

Згідно із нормами п.п. 14.1.11 ПКУ до безнадійної заборгованості відноситься, у тому числі, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно із п.3 ст. 1 П(С)БО № 1 термін «зобов`язання» визначено, як заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

На субрахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» узагальнюється інформація про доходи від списання кредиторської заборгованості, що виникла в ході операційного циклу, по закінченні строку позовної давності. (Наказ від 30.11.1999р. № 291 «Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку»).

В свою чергу, до складу доходів згідно із нормами п.15 П(С)БО № 15 «Дохід», у тому числі, відноситься сума зобов`язання, яка не підлягає погашенню.

Для цілей оподаткування до річного доходу від будь-якої діяльності, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи, визначені за правилами бухгалтерського обліку (п.п. 134.1.1. ПКУ).

Відповідно до ст.251 ЦКУ, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ст.261 ЦКУ, початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

На підставі п.2 ст.530 ЦКУ, за договорами з невизначеним строком виконання, тобто якщо в договорі не зазначений конкретний строк виконання, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час. При цьому, боржник зобов`язаний виконати вимогу в семиденний строк від дня її пред`явлення.

Отже, по зобов`язаннях, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу строку позовної давності починається від дати закінчення семиденного строку для виконання зобов`язання за вимогою кредитора. А саме датою початку вирахування позовної давності є восьмий день, коли кредитор має право звертатися до суду з вимогою про захист своїх інтересів.

Наведене узгоджується тлумаченням дії норм ст.261 та ст.530, що міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 та від 17.12.2013 р. № 14.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у ході виконання договору не пред`являли один до одного ніяких вимог в будь-якому вигляді.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, з урахуванням наведеної вище термінології ЦКУ, ПКУ та бухгалтерського законодавства, термін позовної давності загальною тривалістю у 3 роки при виконанні зобов`язань за договором доручення не можна вважати закінченим, тому що сторона-кредитор не пред`являла вимог про виконання зобов`язання згідно із ст.261, ст.530 ЦКУ.

Таким чином, кредиторську заборгованість, яка враховується за даними аналітичного бухгалтерський обліку не можна вважати заборгованістю з минулим терміном позовної давності.

Колегія суддів вважає, що застосування норм п.5 П(С)БО № 11 «Зобов`язання» та п. 15 П(С)БО № 15 «Дохід», що спричиняє включення до складу доходу звітного періоду суми зобов`язань, які не підлягають погашенню, є безпідставним, так як договірні відносини за договором доручення від 07.06.2010 р. № 1П тривають і відповідні зобов`язання сторін є чинними.

Отже, дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені нормативно правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що доводи посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області про визнання заборгованості за Договором доручення № 1П від 07.06.2010 р. безнадійною кредиторською заборгованістю є таким, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Формування доходів від списання такої заборгованості із включенням суми 1750000,00 грн. до показника рядка 2120 Фінансового звіту за 2015 р. «Інші операційні доходи» з метою донарахування податку на прибуток у сумі 315000,00 грн. є неправомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи ГУ ДФС у Харківській області про порушення підприємством п. 134.1.1 ПКУ, п.5 П(С)БО № 11 «Зобов`язання» внаслідок заниження фінансового результату на суму кредиторської заборгованості, щодо якої минув термін позовної давності, та щодо протиправності донарахування зайвих грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємства у 2015 році у сумі 315000 грн є безпідставним.

Щодо порушення п.п.14.1.36, п.п.14.1,71, п.н.14.1.218, н.н.14.1.219, н. 188.1 ПКУ внаслідок заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суми реалзації самостійно виготовлених товарно - матеріальних цінностей нижче собівартості та товарів нижче ціни придбання у 2015 році, та нижче звичайних цін у 2016 році, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу під час проведення планової виїзної перевірки встановлено заниження задекларованих ВКП "Бетонікс" ТОВ у 2015 році показників рядка 1.1 .Б Декларацій з податку на додану вартість у сумі 308842, в т.ч.: за січень 2015 у сумі 2776 грн., за лютий 2015 у сумі 2248 грн., за березень 2015 у сумі 1038 грн., за квітень 2015 у сумі 13104 грн., за травень 2015 у сумі 35215 грн., за червень 2015 у сумі 37146 грн., за липень 2015 у сумі 46437 грн., за серпень 2015 у сумі 17979 грн., за вересень 2015 у сумі 38156 грн., за жовтень 2015 у сумі 56581 грн., за листопад 2015 у сумі 34330 грн., за грудень 2015 у сумі 23832 грн.

Відповідач зазначив, що така ситуація склалась внаслідок порушення норм п. 188.1 Податкового кодексу Україні, а саме, заниження бази оподаткування ПДВ:

- на різницю між договірною вартістю реалізації товарів та ціною придбання таких товарів;

- на різницю між договірною вартістю реалізації продукції та собівартістю самостійно виготовлених товарів/послуг, що призвело до заниження рядка 1.1 Б Декларацій «операції, що оподатковуються за основною статтею» за 2015 рік у загальній сумі 308842 грн.

У ході перевірки ВКП "Бетонікс" ТОВ було надано:

- наказ про облікову політику підприємства № 4 від 01.01.2015 р. з додатками;

- Картки рахунків 90 «Собівартість реалізації» - за період 2015 p.; 70 «Доходи від реалізації» за період 2015 р. в електронному вигляді;

- Норми витрат сировини та матеріалів для виробництва марки бетону встановлені атестованою лабораторією.

- Аналітичні відомості та первинні документи на придбання ТМЦ для продажу.

На підставі вищенаведених документів, податковим органом проведено розрахунок на предмет реалізації готової продукції за ціною не нижче за собівартість та покупних товарів за ціною не нижче витрат нa придбання.

По результатам розрахунку відповідач встановив випадки реалізації нижче за собівартість та витрат на придбання, а саме:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 51151,90 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 130230,38 грн.;

- перевищення витрат на придбання над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 3061,45 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 178612,79 грн.

Перелік видаткових накладних, за якими встановлено перевищення собівартості (рахунок 901) над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік наведено у додатку 5.1 акту перевірки.

Перелік видаткових накладних, за якими встановлено перевищення собівартості (рахунок 902) над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік наведено у додатку 5.2 акту перевірки.

Судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи ухвалою від 13 лютого 2018 року, було призначити по справі № 820/2257/17 судово-бухгалтерську експертизу.

Проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

На роз`яснення експерта, серед інших було поставлено питання:

Чи підтверджується арифметично донарахована податковим органом сума податкових зобов`язань із ПДВ за операціями реалізації готової продукції та товарів у 2015 році за переліком операцій, які містяться у Додатках 5.1 та 5.2 до Акту перевірки від 19.04.2017 року №2906/2-40-14-01-08/32871501?

Відповідно до ст.1 Закону України № 4038-ХІІ від 25.02.1994 «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Виходячи з наведених норм, метою проведення експертизи є роз`яснення питань, що виникають при вирішенні даної конкретної справи з причин необхідності встановлення в процесі здійснення судочинства таких фактів, дані про які вимагають спеціальних досліджень.

28.08.2019 року судом апеляційної інстанції отримано результат висновку експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса в судово економічній експертизі № 4381 від 27.06.2019 року.

Згідно тексту акту перевірки ДФС, ВКП "Бетонікс" ТОВ у 2015 році здійснювались операцій реалізації продукції за ціною нижче за її виробничу собівартість, що наведено в додатку дод. 5.1 до акту перевірки, який сформовано використовуючи надані до перевірки дані в електронному вигляді, а саме карток рахунків: 901 "Собівартість реалізованої готової продукції; 701 «Доходи від реалізації», а саме в частині кореспонденції:

- Дебет 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" - Кредит 701 "Дохід від реалізації готової продукції " - відображено дохід від реалізації готової продукції (для формування додатку використані дані щодо вартості реалізації з ПДВ та кількості реалізованої продукції);

- Дебет 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" - Кредит 26 "Готова продукція" - списана собівартість реалізованої продукції - (для формування додатку використані дані щодо розрахункової собівартості списаної реалізованої продукції).

Згідно тексту акту перевірки ДФС, ВКП "Бетонікс" ТОВ у 2015 році здійснювались операцій реалізації товарів за ціною нижче витрат на їх придбання, що наведено в додатку дод. 5.2 до акту перевірки, який сформовано використовуючи надані до перевірки дані в електронному вигляді, а саме карток рахунків: 902 «Собівартість реалізованих товарів»;

-702 «Дохід від реалізації товарів», а саме в частині кореспонденції:

- Дебет 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" - 702 «Дохід від реалізації товарів» - відображено дохід від реалізації готової продукції (для формування додатку використані дані щодо вартості реалізації з ПДВ та кількості реалізованої, продукції);

Дебет 902 " Собівартість реалізованих товарів" - Кредит 201 "Сировина й матеріали"; 26 "Готова продукція" - списана собівартість реалізованої продукції - (для формування додатку використані дані щодо розрахункової собівартості списаної реалізованої продукції).

«Методичними рекомендаціями по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку», затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2000р. № 356, передбачено складання наступних регістрів бухгалтерського обліку: журналів, відомостей, головної книги, таблиць аналітичних даних, аркущів-розшифровок, реєстру депонованої зарплати, бухгалтерських довідок (далі Методичні рекомендації № 356), встановлюють порядок ведення облікових регістрів, виправлення в них помилок, узгодженості даних синтетичного й аналітичного обліку.

Методичні рекомендації № 356, визначають наступне:

3. Облікові регістри (книги, відомості, журнали тощо) призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації про господарські операції, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах.

4. Облікові регістри складаються щомісяця. Облікові регістри підписуються виконавцями та головним бухгалтером або особою, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства.

5. Ведення облікових регістрів та котирування документів первинного обліку здійснюються із застосуванням, щонайменше, коду класу рахунків й коду синтетичного рахунку.

6. Формування аналітичних даних здійснюється групуванням однакових за економічним змістом даних первинних документів у відомостях, з яких підсумки переносяться до відповідних журналів. Розріз (деталізація) аналітичної інформації у регістрах - бухгалтерського обліку підприємством може розширюватися, змінюватися.

У випадках, коли потрібну аналітичну деталізацію показників за об`єктами обліку на окремих рахунках (запасів, витрат, доходів тощо) безпосередньо у журналах забезпечити неможливо, то попередньо дані первинних документів у потрібному аналітичному розрізі групуються (накопичуються) у допоміжних відомостях (аркушах-розшифровках), з яких підсумки записуються до журналів.

7. Аналітичні дані в облікових регістрах мають узгоджуватися з даними синтетичного обліку на останнє число місяця.

9. В облікових регістрах підчистки і необумовлені виправлення тексту та цифрових даних не допускаються.

В матеріалах справи, містяться дані бухгалтерського обліку ВКП "Бетонікс" ТОВ, надані до перевірки ДФС, в електронному вигляді, а саме карток рахунків: 901 "Собівартість реалізованої готової продукції; 701 "Дохід від реалізації готової продукції" 902 «Собівартість реалізованих товарів»; 702 «Дохід від реалізації товарів», однак вказані відомості - облікові регістри ВКП "Бетонікс" ТОВ не містять підписів підприємства, а прошиті та скріплені підписами посадових осіб ДФС та не містять підписів виконавців та головного бухгалтера або особою, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку ВКП "Бетонікс" ТОВ, що відповідно унеможливлює використання вказаних роздрукованих ДФС електронних даних обліку ВКП "Бетонікс" ТОВ при проведенні дослідження, оскільки вони не відповідають п.4. вимогам Методичних рекомендацій № 356.

Також в матеріалах справи, містяться дані бухгалтерського обліку ВКП "Бетонікс" ТОВ щодо собівартості реалізованої продукції та покупних товарів та облікові документи «Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік)» за - номенклатурою продукції та відомості «Картка рахунку 90» 901 за 2015 рік.

Надані документи дають містять інформацію щодо фактичної виробничої собівартість кожного виду продукції відповідно до обраної облікової політики підприємства та вартість покупних товарів.

При цьому облікові документи «Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік)» надає можливість візуально визначити:

- загальний об`єм випуску окремого виду продукції за звітний місяць;

- собівартість одиниці окремого виду продукції за звітний місяць;

- прямі виробничі матеріальні витрати сировини, матеріалів для виробництва окремого виду продукції за звітний місяць;

- розподілені фактично понесені загальновиробничі витрати на виробництво окремого виду продукції за звітний місяць.

Відомості «Картка рахунку 90», 901, 902 за 2015 рік також надає можливість вирахувати фактичну собівартість виробленої продукції та покупну вартість придбаних товарів.

При проведення порівняльного розрахунку, враховуючи наявні в матеріалах дані, зокрема облікові документи «Калькуляція собівартості продукції (бухгалтерський облік)», визначено, що:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 2665,7грн. - підтверджується, в іншій частині 648486,2грн., - не підтверджується наданими документами;

- перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 20124,1грн. - підтверджується, в іншій частині 872937,4грн., - не підтверджується наданими документами.

Зі змісту висновку експерта встановлено, що в ході проведеного дослідження, в обсязі наданих документів, зафіксоване в тексті акту перевірки від 19.04.2017р. №2906/20-40-14-01-08/32871501 недотримання ВКП "Бетонікс" ТОВ вимог пп.14.1.36 п. 188.1 ст.188 ПКУ, щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на різницю між собівартістю товарно-матеріальних цінностей та договірною вартістю, що призвело до заниження рядка 1.1 Б Декларацій операцій, що оподатковуються за основною ставкою», зокрема в частині:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 2665,7грн. внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 533,14грн. - підтверджується; в іншій частині щодо перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2015 рік на суму 648486,2грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 129697,2грн. - не підтверджується наданими документами;

- перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 20124Дгрн. внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 4024,81грн. - підтверджується (додаток 2); в іншій частині щодо перевищення собівартості над продажною вартістю покупних товарів за 2015 рік на суму 872937,4 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 174587,5грн. - не підтверджується наданими документами.

Відповідно до 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі.

Виходячи з вище наведених доказів та норм чинного законодавства колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає що, висновок посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4557 гривень 95 копійок та штрафу в сумі 1139 гривень 49 копійок, є таким що підтверджуються обліковими та первинними документами, та висновком судово економічної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженими особами контролюючого органу під час проведення планової виїзної перевірки встановлено заниження задекларованих ВКП "Бетонікс" ТОВ показників рядка 1.1.Б Декларацій з податку на додану вартість у сумі 219482 грн. в т.ч.: за січень 2016 у сумі 9304 грн., за лютий 2016 у сумі 3125 грн., за березень 2016 у сумі 9197 грн., за квітень 2016 у сумі 9833 грн., за травень 2016 у сумі 9064 грн., за червень 2016 у сумі 9567 грн., за липень 2016 у сумі 3281 грн., за серпень 2016 у сумі 34931 грн., за вересень 2016 у сумі 2636 грн., за жовтень 2016 грн. у сумі 21124 грн., за листопад 2016 у сумі 53396 грн., за грудень 2016 у сумі 54024 грн.

З пояснень відповідача вбачається, що така ситуація склалась внаслідок порушення норм п. 188.1 Податкового кодексу України, а саме, заниження бази оподаткування ПДВ на різницю між договірною вартістю реалізації продукції та собівартістю самостійно виготовлених товарів/послуг, що призвело до заниження рядка 1.1 Б Декларацій «операції, що оподатковуються за основною ставкою» за 2016 ріку у загальній сумі 219482 грн.

У ході перевірки ВКП "Бетонікс" ТОВ було надано:

- Картки рахунку 90 «Собівартість реалізації» - за період 2016 р.;

- Картки рахунку 70 «Доходи від реалізації» - за період 2016 р. в електронному вигляді;

На підставі вищенаведених документів, податковим органом проведено аналіз на предмет реалізації готової продукції за ціною не нижче за собівартість реалізації.

По результатам розрахунку відповідач встановив випадки реалізації нижче за собівартість, а саме:

- перевищення собівартості над продажною вартістю готової продукції за 2016 рік на суму 1097409,97 грн., внаслідок чого збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 219482,00 грн.

Перелік видаткових накладних, за якими встановлено перевищення собівартості (рахунок 901) над продажною вартістю готової продукції за 2016 рік наведено у додатку 5.3 акту перевірки.

Аналізуючи інформацію наведену у додатку 5.3 до акту перевірки, колегія суддів вважає, що посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області для аналізу були використані невірні відомості.

Виходячи з того, що зміст абз.2 п.188.1 ПКУ змінився, з 01.01.2016 року база для оподатковування ПДВ самостійно виробленої продукції повинна бути не нижче звичайної ціни на таку продукцію, яка може і не співпадати з собівартістю реалізованої продукції.

Відповідно до п.п.14.1.71 ПКУ звичайною ціною вважається ціна товарів (робіт, послуг), встановлена сторонами договору, якщо інше не встановлене цим Кодексом. Якщо не доведене зворотне, вважається, шо така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін,

Згідно із п.п.14.1.219 ПКУ ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх одержати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично і фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а при їхній відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах, (п.п. 14.1.219 ПКУ).

Відповідно до п.п. 14.1.218 ПКУ ринок товарів (робіт, послуг) - це сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території.

Колегія суддів зазначає, що порівняння з боку податкового органу цін реалізації із собівартістю продукції для визначення бази оподаткування ПДВ у 2016 році є безпідставним, тому що для дотримання норм абз.2 п.188.1 ПКУ з 01.01.2016 року передбачається порівняння ціни реалізації із звичайною ціною у розумінні ПК України.

До того ж, виходячи із наявних облікових документів, які формують вартісний показник собівартості реалізованої продукції (Дт 901 - Кт 26), не вбачається також і факту перевищення собівартості над продажною вартістю продукції в жодному випадку реалізації у 2016 році, які вказані у Додатку 5.3 до Акту.

Отже, ціна реалізації в усіх оспорюваних операціях вище ніж собівартість реалізованої продукції, що підтверджується обліковими відомостями.

Дослідивши матеріали справи, колегіяч суддів вважає що, висновок посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області про реалізацію продукції нижче ніж звичайні ціни у 2016 році є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються нормами податкового законодавства та документами, наданими у ході перевірки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи ГУ ДФС у Харківській області про порушення п.п.14.1.36, п.п.14.1.71, п.п.14.1.218, п.п.14.1.219, п.188.1 ПКУ є безпідставним, а нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на суму 219482 грн. протиправним.

Щодо порушення п.192, п. 198.3 ПКУ внаслідок завищення податкового кредиту (не проведення коригування) від списання кредиторської заборгованості за векселями, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм п. 198.3 ПКУ податковий кредит з ПДВ визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником подаку за ставкою, встановленою п. 193.1 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На підставі п. 198.6 ПКУ таке право виникає у платника податку при наявності правильно складеної та (за потреби) зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

Відповідно до п. 198.2 ПКУ датою виникнення права на податковий кредит з ПДВ є дата тієї події, яка відбулася раніше:

- або дата списання коштів з банківського рахунку в оплату витрат на придбання товарів (робіт, послуг);

- або дата одержання товарів (робіт, послуг), підтверджена податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Таким чином, норми ПК України визначають дату виникнення права на податковий кредит з ПДВ у випадках придбання товарів (робіт, послуг) на території України незалежно від того, чи були сплачені такі товари (послуги) постачальникам, чи ні (у відмінність від права на податковий кредит з ПДВ при імпорті товару, коли сплата ПДВ на митниці є передумовою для податкового кредиту).

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженими особами контролюючого органу під час проведення планової виїзної перевірки встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ у сумі 303676 грн, у тому числі: за березень 2015 у сумі 67567 грн., за грудень 2016 у сумі 236109 грн.

З пояснень відповідача вбачається, що така ситуація склалась внаслідок не проведення коригування податкового кредиту по безоплатно отриманим активам, внаслідок списання кредиторської заборгованості за векселями власної емісії в березні 2015 року на суму 405403,30 грн., у грудні 2016 р. на суму 1416652,67 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача таким, що не відповідає нормам податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що застосування норм п. 198.3 ПКУ до оспорюваних операцій є безпідставним, тому що товар було придбано до введення в дію Податкового кодексу України, тобто у період дії Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», (далі - Закон про ПДВ).

Згідно із нормами п.7.5 Закону про ПДВ «Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

7.5.1. дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), ата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів робіт, послуг);

7.5.2. для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати податку по податкових зобов`язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті;

7.5.3. датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

7.5.4. датою виникнення права замовника на податковий кредит з контрактів, визначених довгостроковими відповідно до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", є дата збільшення валових витрат замовника довгострокового контракту».

Отже, норми Закону про ПДВ аналогічно нормам ПКУ визначають дату виникнення права на податковий кредит з ПДВ у випадках придбання товарів (робіт, послуг) на території України незалежно від того, чи були сплачені такі товари (послуги) постачальникам, чи ні (у відмінність від права на податковий кредит з ПДВ при імпорті товару, коли сплата ПДВ на митниці є передумовою для податкового кредиту).

Виходячи із аналізу норм ПК України, по закінченню строку позовної давності або за іншими причинами, при списанні кредиторської заборгованості за товари отримані, але не сплачені, платник податку не має законодавчого обов`язку для коригування податкового кредиту з ПДВ отриманого під час придбання такого товару (послуг).

Таке твердження базується на нормах ст.192 ПКУ, в яких міститься вичерпний перелік підстав для коригування ПДВ при придбанні товарів (робіт, послуг).

Стаття 192 Податкового кодексу України стосується випадків, коли сторони здійснюють будь-яку зміну суми компенсації вартості товарів/послуг, включаючи наступний за постачанням перегляд пін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

Дана норма не регулює порядок коригування податкового кредиту або податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з визнання заборгованості безнадійною.

При визнанні заборгованості безнадійною не відбувається зміна компенсації за товари/послуги та у продавця не виникає обов`язку виписати покупцю розрахунок коригування з наступним зменшенням у продавця податкових зобов`язань та зменшенням у покупця податкового кредиту.

Тому, колегія суддів вважає застосування норм п.192 ПКУ з метою коригування податкового кредиту з ПДВ у випадку списання кредиторської заборгованості за отримані товари є протиправним.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання ГУ ДФС у Харківській області на те, що товари (роботи, послуги) після списання кредиторської заборгованості здобувають статус безоплатно отриманих, є також безпідставними з огляду на наступні норми ПК України.

Згідно п. 198.3 ПКУ податковий кредит з ПДВ звітного періоду позивач визначив виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг у зв`язку із придбанням/виготовленням товарів і послуг.

В свою чергу, згідно п.п.14.1.13 ПКУ до безоплатно наданих товарів (робіт, послуг) відносяться:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких юговорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею;

Наслідком того, що товари були придбані на оплатних умовах договорів, є видача векселів, як боргового документу, який підтверджує обов`язок ВКП "Бетонікс" ТОВ сплатити вартість поставленого товару.

Видача векселів для оформлення грошового боргу цілком відповідає нормам ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 р. № 2374-Ш, де зазначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

При цьому, на момент видачі векселя векселедавець повинен мати перед особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

У разі видачі векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що фактом списання заборгованості договір купівлі-продажу, не міняє свого правового статусу, та товари, отримані за ним, не можуть відповідати визначенню «безоплатно наданих (отриманих)» за ознаками, наведеними у п.п. 14.1.13 ПКУ, крім того відповідач не навів документальних доказів, що поставка товару була безоплатною, тому що оформлення грошового боргу за поставку відбулося видачою векселя.

Так, за нормами ПКУ операція поставки товарів та операція списання заборгованості кваліфікуються як різні господарські операції.

При цьому ні норми ПК України, ні ЦК України або ГК України не передбачають можливість перекваліфікувати операцію придбання в операцію безоплатного одержання товарів, внаслідок списання заборгованості за таким придбанням.

Факт списання заборгованості (тобто зобов`язань за договором) і є визнанням грошового боргу покупця перед постачальником за придбання товарів (послуг).

Отже, висновок відповідача відносно того, що товари (роботи, послуги) після списання кредиторської (вексельної) заборгованості слід вважати безкоштовно отриманими, не відповідає нормам ПК України.

Також, слід зазначити, що товари (сировина) були використані в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, відносно чого надано підтверджуючі облікові документи, а суми списаної кредиторської (вексельної) заборгованості у загальному розмірі 1822056 грн. ВКП "Бетонікс" ТОВ включило до оподатковуваного доходу в декларацію про прибуток у відповідних звітних періодах, що підтверджується податковим органом на стор.31-32 Акту.

Дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів вважає що, висновок посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області про завищення податкового кредиту (не проведення коригування) від списання кредиторської заборгованості за векселями необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок ГУ ДФС у Харківській області про порушення п. 192, 198.3 ПКУ та незаконним нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у 2015 та 2016 роках на загальну суму 303676 грн. є безпідставним.

Щодо порушення п.120.1 Податкового кодексу України внаслідок несвоєчасної подачі декларації з податку на прибуток за 2016 рік, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вюачається, що уповноваженими особами контролюючого органу під час проведення планової виїзної перевірки встановлена несвоєчасна подача декларації з податку на прибуток за 2016 рік, чим порушено норми п.120.1 Податкового кодексу України.

Несвоєчасна подача, на думку податкового органу, відбулася внаслідок подачі позивачем декларації за формою J0108103 (рег. № від 01.02.2017 р.) у межах граничного терміну подача до 09.02.2017 р., замість декларації за формою J0100115.

Так, після подачі декларації за формою J0108103 (рег.№ від 01.02.2017 р.) на прохання податкового органу ВКП "Бетонікс" ТОВ подала повторну декларацію 02.03.2017 р. (рег. № ) з ідентичними показниками, що не заперечується податковим органом.

Проте така повторна подача, на думку податкового органу, спричинила факт несвоєчасної подачі декларації.

Згідно із п.7.5 розд. ІІІ Наказу ДПА від 10.04.2008 р. № 233 «Про надання електронної податкової звітності» підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подаються податкова звітність, та дані про відправника квитанції.

На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Згідно із п.7.6 даного Наказу, якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію надсилається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Отже, декларація за формою J0108103 (рег.№ ) була подана електронними засобами 01.02.2017 , тобто у межах граничного терміну подачі до 09.02.2017 р. Підтвердженням такої подачі є друга квитанція, якою підтверджено прийняття податкової звітності без помилок.

Тобто, якщо б форма декларації не відповідала діючій формі на момент подачі, то ВКП "Бетонікс" ТОВ отримало б другу квитанцію в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття додаткових документів в електронному вигляді із зазначенням причин, чого не відбулося.

Отже, колегія суддів вважає дії відповідача про застосування до ВКП "Бетонікс" ТОВ штрафних санкцій за п.120.1 Податкового кодексу України є неправомірними.

Виходячи з вище наведених доказів та норм чинного законодавства колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області про несвоєчасну подачу декларації з податку на прибуток та про накладення штрафних санкцій за порушення п. 120.1 ПКУ, є безпідставними.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, рішеннями ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Дослідивши матеріали справи в цілому та проаналізувавши наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 року по справі № 820/2257/17, в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4557 гривень 95 копійок та штрафу в сумі 1139 гривень 49 копійок прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 року по справі № 820/2257/17 скасувати в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4557 гривень 95 копійок та штрафу в сумі 1139 гривень 49 копійок.

Прийняти в цій частині нову постанову якою в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року