Справа № 240/598/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/598/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

29 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (повний текст якого складено у м. Житомирі 01.03.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.11.2018 року № 71 про відмову у призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати Новоград-Волинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй та виплачувати пенсію за віком з 14.11.2018 року.

Обгрунтовучи заявлені вимоги, позивач посилається на приписи ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зазначає, що оскільки на момент звернення до відповідача із заявою про дострокове призначення пенсії ії страховий стаж складав понад 40 років вона, враховуючи зміни в пенсійному законодавстві внесенні рішенням Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 року, має право на дострокове призначення пенсії за віком.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач своїм правом подання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.10.2018 року була звільнена з роботи відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників).

На день звільнення страховий стаж позивача становив понад 40 років, про що свідчить копія трудової книжки (а.с.10-11).

До досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV, позивачу залишалося менш ніж півтора року.

У відповідності до записів трудової книжки (а.с. 10-11) позивач, 30.11.2018 року стала на облік до Новгород-Волинського міського центру зайнятості як безробітна та починаючи з 01.12.2018 року отримувала допомогу по безробіттю.

Враховуючи приписи статті 10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16 грудня 1993 року N3721-XII, позивач, будучи громадянином похилого віку, звернулась до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком.

Рішенням Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №71 від 21.11.2018 року позивачу було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю такого права на дату звернення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача оскаржив останнє до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, який рішенням №П-5188 від 20.12.2018 року отриману скаргу залишив без задоволення, роз`яснивши при цьому, що на даний час питання про дострокове призначення пенсій, на яку претендує позивач, на законодавчому рівні не врегульовано, а відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком тільки після досягнення 60 років за наявності необхідного страхового стажу (а.с.15).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у достроковому призначенні пенсії за віком та застосування до даних правовідносин приписів статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку мотивам, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері призначення громадян України пенсії за віком є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058), відповідно до якого здійснюється призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16.12.1993 №3721-ХІІ (далі Закон №3721) громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми закону, відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні можуть бути врегульовані також іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів про пенсійне забезпечення.

Згідно частини першої статті 18 Закону № 3721-XII право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Разом з цим, статтею 21 Закону № 3721-XII в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року, було передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів також зазначає, що статтею 49 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI (далі Закон №5067-VI) в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року, було передбачено умову, за якої особам гарантувалося право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Такою умовою була реєстрація особи, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи роботодавця у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, та військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату без права на пенсію, яким на день вивільнення залишилося не більше півтора року до встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності підходящої роботи.

Водночас, суд зауважує, що пунктом 26 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 було передбачено, що клопотання про достроковий вихід на пенсію безробітного до управління Пенсійного фонду України надається центром зайнятості безробітному за його особистою заявою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 р. № 334 «Про внесення змін до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» розділ «Достроковий вихід на пенсію безробітних» було виключено із Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, в тому числі і вищезазначений пункт 26.

Окрім цього постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015, №13-2 "Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключено пункт 6 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким передбачалось, що до заяви про призначення пенсії за віком додається клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (для призначення пенсії відповідно до статті 49 Закону України "Про зайнятість населення").

Отже, підсумовуючи викладене, внаслідок прийняття Закону №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 3 пункту 12 розділу І якого було виключено статтю 21 Закону № 3721-XII та підпунктом 2 пункту 39 розділу І статтю 49 Закону №5067-VI, у зв`язку із чим особи похилого віку та ветерани праці позбавлялися права призначення дострокової пенсії за віком на підставі ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Окрім цього аналогічні зміни були внесенні до підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовувалось аналізовані правовідносини.

Однак, рішенням Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22 травня 2018 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що гарантування державою права на достроковий вихід на пенсію громадянам похилого віку було спрямоване на убезпечення цих громадян від такого соціального ризику, як безробіття з незалежних від них обставин, і забезпечення сприятливих умов для їх повноцінного та гідного життя у старості.

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на достроковий вихід на пенсію, яке мали громадяни похилого віку на підставі статті 21 Закону № 3721-XII до внесення змін Законом 76-VIII, було гарантією ефективної реалізації конституційних прав громадян, закріплених у статтях 46, 48 Основного Закону України.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене рішення Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за даних обставин при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивачу слід керуватися статтею 21 Закону № 3721-XII, яка на час розгляду даної справи є чинною в силу визнання неконституційним положень Закону, якими її було виключено .

Як встановлено судом вище, стаття 49 Закону № 5067-VI була виключена внаслідок прийняття Закону № 76-VIII, а тому суд вважає, що призначенні пенсії позивачу на підставі статті 21 Закону № 3721-XII є можливим без обов`язкового подання клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14.11.2018 року (на дату звернення з заявою про призначення пенсії) вік позивача становив 58 років (тобто не більше 1,5 роки до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), вона мала необхідний для призначення пенсії за віком страховий стаж, є звільненою з роботи у зв`язку зі скороченням штату та весь час з моменту звільнення перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та така, що перебуває в пошуках роботи. Цей факт сторонами не оспорювався.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем факту існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 14.11.2018 року пенсію за віком відповідно до ст. 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги, як безпідставні, покликання апелянта на неможливість призначення позивачу дострокової пенсії за віком, мотивовані тим, що будь-яких роз`яснень щодо виконання вказаного рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 немає, оскільки орган Пенсійного фонду, будучи суб`єктом владних повноважень, зобов`язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а враховуючи те, що він, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, відповідач зобов`язаний виконувати вимоги ст.21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", які надають позивачеві право на пенсію.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.