Справа № 520/2281/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/2281/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.04.19 року по справі № 520/2281/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Трейд"

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-Трейд», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №4088/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 19.09.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що оскаржувана податкова консультація суперечить вимогам ст. 163 та п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №4088/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 19.09.2018. У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 20.08.2018 позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-Трейд», звернувся до ГУ ДФС у Харківської області з метою отримання індивідуальної податкової консультації з питання оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором коштів, які виплачуються (компенсуються) підприємством працівникові, після повернення його з відрядження, за фактично витрачені ним кошти під час відрядження на закупівлю паливно-мастильним матеріалів, омивача скла, оливи моторної, дистильованої води та проживання, у разі коли підприємством аванс на відрядження працівнику не видавався.

Вказане звернення перенаправлене ГУ ДФС у Харківської області до відповідача, ДФС України.

19.09.2018 ДФС України у відповідь на звернення позивача видано індивідуальну податкову консультацію за вихідним №4088/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 19.09.2018.

Зі змісту вказаної консультації встановлено, що у разі якщо працівником придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений цьому працівнику за реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включається до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах.

Не погоджуючись з оскаржуваною індивідуальною податковою консультацією позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суду першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Згідно з ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, однією із форм реалізації особою права на працю є робота за наймом - трудовим договором як угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 121 Кодексу законів про працю України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно з ст. 163 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України і об`єктом справляння податку з доходів фізичних осіб, і об`єктом справляння військового збору є одержаний фізичною особою у звітному податковому періоді дохід.

Норми Податкового кодексу України не містять визначення доходу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Отже, відшкодування роботодавцем тих видатків найманого працівника, котрі об`єктивно та нерозривно пов`язані із виконанням трудової функції у службовому відрядженні, не підпадає під визначення доходу, адже за своєю природою та правовою суттю є виключно компенсацією вимушених витрат, що не мають відношення до задоволення власних потреб людини.

Інші платежі роботодавця на користь найманого працівника можуть бути кваліфіковані як дохід фізичної особи у разі недоведеності прямого причинно-наслідкового зв`язку з виконанням трудової функції.

Відповідно до п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на положення п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вказані посилання є недостатнім мотивуванням наданої консультації, адже саме лише формальне недотримання запроваджених цією статтею процедур і правил не призводить до виникнення у фізичної особи найманого працівника як отримувача коштів доходу у розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач, суб`єкт владних повноважень, не виконав обов`язку, покладеного на нього відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідач при виданні оскарженої консультації не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, надав офіційне тлумачення норми податкового закону, котре не узгоджується з самою суттю доходу як економічної категорії, чим порушив права та інтереси позивача у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги в частині скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України №4088/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 19.09.2018.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 520/2281/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року