Справа № 826/5388/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 жовтня 2019 року

Київ

справа № 826/5388/18

адміністративне провадження № К/9901/29303/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Шипуліної Т.М., Усенко Є.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 у справі № 826/5388/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у м. Києві на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, предметом спору у якій було визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у сумі 58652, 28 грн., податкової вимоги та рішення про опис майна.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції врахувавши вимоги статей 12, 257, 262 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є скасування рішень контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (58652,28 грн < 176 200 грн). Характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників свідчать про те, що ця справа дійсно є незначної складності, а ознаки необхідності розгляду цієї справи виключно за правилами загального позовного провадження, визначені частиною четвертою статті 12 КАС України, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Натомість обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що земельна ділянка, що знаходиться під нежитловим приміщенням, яке належить на праві приватної власності позивачу, не зареєстрована, однак це не є підставою для звільнення від сплати земельного податку. Тому, з посиланням на висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо обов`язку у власника нежитлового приміщення сплачувати земельний податок за земельну ділянку, незважаючи на те, що ним не зареєстровано право власності чи користування такою земельною ділянкою, а відтак і правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, просить судові рішення у цій справі скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Проте, задовольняючи позов, суди з посиланням на висновки Верховного Суду України (постанова від 12.09.2017 у справі №21-3078а16) та Верховного Суду (постанови від 17.05.2018 у справі №П/811/1839/16 та від 06.02.2018 у справі №826/15139/16) виходили з того, що позивач як власник нежитлового приміщення, незважаючи на те, що він не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під ним, має обов`язок зі сплати земельного податку, який виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Проте, враховуючи, що відповідач в порушення вимог частини другої статті 71 КАС України не надано належної інформації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, а саме: витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель чи офіційних відомостей з Державного земельного кадастру по нормативно грошову оцінку земель станом на дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, тобто не обґрунтував розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб, дійшли висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, підставою для задоволення позову стало не відсутність у позивача обов`язку зі сплати земельного податку, а те, що відповідач не довів правильність його розрахунку, а тому доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що судами ухвалено судові рішення не у відповідності з висновками Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, не знаходять свого підтвердження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 у справі № 826/5388/18 .

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Т.М. Шипуліна

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду