Справа № 826/6025/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/6025/16

адміністративні провадження №К/9901/7671/19, №К/9901/9352/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №826/6025/16

за позовом Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державна акціонерна компанія "Укрресурси", про скасування наказу та свідоцтва про право власності, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого-судді Ключковича В.Ю., суддів: Ганечко О.М., Сорочка Є.О.,

в с т а н о в и в :

Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державна акціонерна компанія «Укрресурси», в якому просив скасувати наказ Головного управління майном Київської міської держадміністрації від 23.09.1999 №468-В та свідоцтво про право власності НБ 010002577 від 24.09.1999.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що право комунальної власності за Компанією «Укрресурси» зареєстровано безпідставно, оскільки спірне майно за адресою: Музейний пров. 12 в м. Києві є власністю держави в особі уповноважених органів, що реалізують право державної власності щодо зазначеного майна, яке, в свою чергу, з державної власності не вибувало, відповідних рішень щодо його відчуження у приватну чи колективну власність не приймалось.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року позов задоволено.

Скасовано наказ Головного управління майном Київської міської держадміністрації від 23.09.1999 №468-В.

Скасовано свідоцтво про право власності НБ 010002577 від 24.09.1999.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2019 року скасовано постанову суду першої інстанції та закрито провадження у справі.

Суди встановили, що позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції про державну реєстрацію права власності на будівлю, що розташована в м. Києві, провулок Музейний, 12, загальна площа 3678,8 кв.м.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 23.02.2016 №28404586 відмовлено у державній реєстрації прав власності, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право колективної власності за іншою юридичною особою, а саме за ДАК «Укрресурси».

Вважаючи, що право комунальної власності за компанією «Укрресурси» зареєстровано необґрунтовано, оскільки спірне майно за адресою Музейний пров. 12 в м . Києві є власністю держави в особі уповноважених органів, що реалізують право державної власності щодо зазначеного майна, яке в свою чергу з державної власності не вибувало, відповідних рішень щодо відчуження вказаного майна в приватну чи колективну власність не приймалось, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування наказу Головного управління майном Київської міської держадміністрації від 23.09.1999 №468-В та скасування свідоцтва про право власності НБ 010002577 від 24.09.1999.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» майно, що увійшло до статутного капіталу при створенні ДАК «Укрресурси», в тому числі спірний адміністративний будинок по Музейному провулку, 12 у м . Києві , є державною власністю, органом управління не приймались рішення про відчуження державного майна в приватну чи колективну власність, а тому наказ Головного управління майном Київської міської держадміністрації від 23.09.1999 №468-В та видане на підставі нього свідоцтво про право власності НБ 010002577 від 24.09.1999 підлягають скасуванню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження в адміністративній справі, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що спірні правовідносини виникли між юридичними особами з приводу неправомірного, на думку позивача, набуття третьою особою права власності на будівлю згідно зі свідоцтвом про таке право, виданим на підставі спірного наказу. Тобто, згідно доводів апеляційного суду, спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні (спростуванні) та захисті права власності на конкретні об`єкти нерухомого майна, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб`єктом.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України оскаржили їх у касаційному порядку. У касаційних скаргах просять скасувати вказане рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзивах на касаційні скарги ліквідатор ДАК «Укрресурси» просить відмовити у задоволенні касаційних скарг, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

У відповіді на відзив Мінекономрозвитку заперечеє проти мотивів відзиву та просить касаційну скаргу задовольнити.

Верховний Суд переглянув судове рішення у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 цього Кодексу визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (у вказаній редакції) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Чинною редакцією ГПК визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4).

Згідно із закріпленими в пункті 6 частини першої статті 20 зазначеного Кодексу (у відповідній редакції) правилами, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Порушуючи питання про скасування наказу Головного управління майном Київської міської держадміністрації від 23.09.1999 №468-В та свідоцтва про право власності НБ 010002577 від 24.09.1999, Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що право комунальної власності за ДАК «Укрресурси» зареєстровано безпідставно, оскільки спірне майно за адресою Музейний пров. 12 в м. Києві є власністю держави в особі уповноважених органів, що реалізують право державної власності щодо зазначеного майна, яке в свою чергу з державної власності не вибувало, відповідних рішень щодо відчуження вказаного майна в приватну чи колективну власність не приймалось.

Отже, як правльно встанволено апеляційним судом, спірні правовідносини виникли між учасниками справи (позивачем і третьою особою ДАК «Укрресурси») на підставі законної належності на праві власності нерухомого майна. Тобто, в даному випадку має місце спір про право.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 20.06.2018 (справа №819/1427/17), від 21.03.2018 (справа №2а/604/9/13).

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо неналежності до розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства та наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі.

Таким чином, доводи касаційних скарг не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом порушено норми процесуального права.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом рішення, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду