Справа № 580/1663/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1663/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2019 за затримку календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання/авансових внесків єдиного податку у сумі 19103 грн. 40 коп. про застосування штрафу у сумі 9551 грн. 70 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 13.02.2019 № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 9551 гривня 70 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 24 липня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем надано докази про сплату єдиного податку починаючи з серпня 2016 року, разом з тим докази сплати такого податку за липень 2016 року у матеріалах справи відсутні і саме з цього періоду почав виникати у позивача борг.

Таким чином, за відсутності доказів своєчасного зарахування коштів за липень 2016 року у платника рахувалась несвоєчасна сплата податкового зобов`язання по єдиному податку.

При цьому, на момент проведення перевірки за позивачем рахувалась саме несплата такого податку, а не помилкова сплата на не той рахунок грошових коштів, та під час камеральної перевірки контролюючий орган не досліджує квитанції про сплату податків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання має кваліфікуватись як дія хоча і помилкова, тому такі дії не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 122.1 статті 122 ПК України.

Зважаючи на вказане, позивач просила апеляційну скаргу відхили, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 23 червня 2009 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія ААБ №674235 від 10.11.2011.

Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку, виданого Тальнівською об`єднаною державною податковою інспекцією (Маньківське відділення) 12.02.2015, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником 2 групи.

На підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, посадовою особою ГУ ДФС у Черкаській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку.

За наслідками перевірки складено Акт №10/23-00-13-052-012/НОМЕР_3 (далі акт перевірки), в якому встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання по єдиному податку, чим порушено п.п.57.1 ст.57, пп.295.1 ст.295 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки, 13 лютого 2019 року ГУ ДФС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким на підставі п.295.1 ст.295, 122 Податкового кодексу України, за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання в сумі 19103,40 грн до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 50% в сумі 9551,70 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивачем до ГУ ДФС у Черкаській області подано заперечення від 25.02.2019, в якому зазначено, що згідно з даними електронного кабінету ФОП ОСОБА_1 станом на 25.02.2019 існує переплата по єдиному податку в розмірі 10411,82 грн.

Листом ГУ ДФС у Черкаській області від 18.03.2019 №1292/23-00-52-13-11 позивача повідомлено, що по терміну сплати єдиного податку 20 липня 2016 року при нарахуванні 275,60 грн сплата до бюджету відсутня, в результаті чого щомісячно з липня 2016 року до лютого 2019 року на кожне 20 число місяця виникав податковий борг та додатково нараховувалась штрафна санкція в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку.

25 березня 2019 року позивач звернулась до Уманської ОДПІ (Маньківське відділення) із заявою, в якій просила сплату податку на доходи фізичних осіб (Кривецька сільська рада) за липень 2016 року у розмірі 290,00 грн, сплачену 04.07.2016, перенести з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок сплати єдиного податку (Кривецька сільська рада) за липень 2016 року в розмірі 290,00 грн, рахунок № НОМЕР_2 , у зв`язку з помилкою банку (операціоніст Ощадбанку провів податок на доходи фізичних осіб в розмірі 137,88 грн за квитанцією 122 від 04.07.2016 та квитанцією №123 від 04.07.2016 у розмірі 290,00 грн замість єдиного податку).

25 березня 2019 року позивачем до ДФС України подано скаргу про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2019 №.

Рішенням ДФС України від 11.05.2019 №21608/6/99-99-11-05-01-25, у зв`язку із порушенням законодавчо встановленого строку для подання скарги, скаргу ФОП ОСОБА_1 від 25.03.2019 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 13.02.2019 № залишено без розгляду та повернуто.

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем доведено, що нею вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного податку, та відповідачем ГУ ДФС у Черкаській області жодним чином не спростовано, що сплачені позивачем кошти не надійшли на єдиний казначейський рахунок, та такий рахунок був закритий або не був закріплений за відповідачем, вказане свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено податкове зобов`язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір па підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 295.1. ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У силу вимог пункту 300.1. статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

У той же час, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу (п. 122.1 статті 122 ПК України).

Як свідчать матеріали справи, 04.07.2016, тобто у строк, передбачений п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, позивач здійснив сплату податкового зобов`язання з єдиного податку в сумі 290 грн за липень 2016 року до бюджету Кривецької сільської ради (рахунок 0306 в УК у Маньківському районі), однак помилково у квитанції №123 зазначено казначейський рахунок, який призначений для сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, у зв`язку із чим позивач звернулась до відповідача із заявою від 25.03.2019 про здійснення зарахування коштів на вірний рахунок (а.с. 55).

Так, відповідно до ч.1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

В абзаці 1 частини 4 статті 45 Бюджетного кодексу України визначено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до частини 5 вказаної статті податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Разом з тим, поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за №594/6882, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

З аналізу норм вказаного Положення слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Зважаючи на викладене, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті податкового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування наслідків, передбачених п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату/несвоєчасну сплату необхідної суми податкового зобов`язання, а отже і для застосування наслідків, визначених п. 122.1 ст.122 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати податків необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування податкового зобов`язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування податкового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений чинним податковим законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може бути підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №822/3323/17 та від 16 квітня 2019 року у справі №826/1096/16, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що квитанція №123 від 04.07.2019 на суму 290 грн свідчить про перерахування позивачем коштів на бюджетний рахунок та підтверджують факт виконання обов`язку платника податків щодо сплати таких платежів.

Допущена позивачем помилка в номері казначейського рахунку не свідчить про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Твердження апелянта про те, що помилка платника єдиного податку не може бути достатньою підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату, не ґрунтується на вимогах закону.

Водночас, як вірно відзначено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодних доказів про те, що сплачені позивачем кошти не надійшли на єдиний казначейський рахунок, або такий рахунок був закритий.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесено відповідачем необґрунтовано, за відсутності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.122.1 ст.122 ПК України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: