Справа № 806/815/16
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

30 жовтня 2019 року
Київ
справа №806/815/16
касаційне провадження №К/9901/8664/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Чиркіна С.М.,
суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 (головуючий суддя: Токарева М.С., судді: Капинос О.В., Сичова О.П.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 (головуючий суддя: Моніч Б.С., судді: Жизневська А.В., Котік Т.С.) у справі №806/815/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги,
В С Т А Н О В И В:
В травні 2016 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ або відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
визнати протиправними дії та рішення МОУ щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності з 08.09.2014 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975 ) у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення (зміни причинного зв`язку) інвалідності, в сумі 304 500 грн.
На обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Центральної військово-лікарської комісії (далі Центральна ВЛК), оформленим протоколом від 21.08.2014 №2398, встановлено причинний зв`язок між отриманими пораненнями (контузія, травма, каліцтво) та встановленою інвалідністю, зазначивши, що травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим позивачу з 08.09.2014 встановлено групу інвалідності - І «Б».
На переконання позивача, встановлена йому з 08.09.2014 група інвалідності І «Б» внаслідок травми, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, є окремою страховою подією, не пов`язаною із страховою подією щодо встановлення йому з 01.03.2010 І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Позивач також зазначив, що рішенням Центральної ВЛК, оформленим протоколом від 21.08.2014 №2398, було скасовано (відмінено) постанову ВЛК військової частини НОМЕР_1 по причинному зв`язку захворювань за свідоцтвом про хворобу №13 від 05.02.2004, на підставі якої позивачу первинно з 31.03.2010 встановлено І групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Таким чином, позивач вважає, що набув право на призначення та виплату йому допомоги, як інваліду І групи підгрупи Б у порядку і в розмірі, визначеними Законом № 2011-XII та Порядком №975.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.07.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав, що зміна причин інвалідності відбулася понад дворічний термін з моменту первинного встановлення інвалідності, діяв у межах та у спосіб визначених законом повноважень. Суд першої інстанції також вказав на те, що оспорюване рішення прийнято відповідачем за результатами розгляду питання призначення позивачу одноразової допомоги на виконання рішення суду у справі №806/5216/15, а не за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.03.2016. Суд апеляційної інстанцій констатував, що зміна причинного зв`язку інвалідності не є окремим страховим випадком, за яким має здійснюватися нова виплата допомоги одного виду.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій невірно трактували норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків про відсутність у позивача права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги на умовах, визначених Порядком №975, оскільки встановлення причинного зв`язку інвалідності (травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби) є окремим страховим випадком, що дає підстави для отримання ОСОБА_1 гарантованих державою соціальних виплат. Та обставина, що встановлена йому з 08.09.2015 група інвалідності І «Б» внаслідок травми, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, є окремою страховою подією, підтверджується також інформацією, зазначеною у довідці від 16.08.2016, виданою Обласною МСЕК-2.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.09.2016 відкрито касаційне провадження у справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 був визначений склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2019, проведеного у зв`язку із зміною спеціалізації головуючого судді, визначено новий склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя Мельник-Томенко Ж.М., судді Жук А.В., Мартинюк Н.М.
Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2019 задоволено заяви суддів Мельник-Томенко Ж.М., Жука А.В., Мартинюк Н.М. про самовідвід та передано цю справу до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому КАС України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 26.06.2019 визначений новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Чиркін С.М., судді: Єзеров А.А., Саприкіна І.В.
Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Учасники справи правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог частини третьої статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я.
Згідно із випискою із акту огляду МСЕК від 06.03.2012 серії 10 ААБ №23917, позивачу встановлено І групу інвалідності підгрупи «Б» внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Механізм призначення і виплавати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону №2011-XII.
Так, ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону №2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців»; далі Закон №5040-VI).
Відповідно до частини четвертої наведеної норми, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З метою реалізації статті 16-3 Закону №2011-XII Урядом затверджено Порядок №975, який набрав чинності з 24.01.2014.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, введені лише з 01.01.2014.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
За таких умов положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.08.2019 у справі №806/2180/18.
Водночас судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінка тому, що огляд від 06.03.2012 був повторний, та в контексті предмету спору не врахована та не оцінена довідка МСЕК від 05.03.2010 серії ЖИА №114647, у якій зазначено, що позивачу первинно з 01.03.2010 встановлено І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби. Отже суди не дослідили і не оцінили наявні в матеріалах справи докази, що не могло не вплинути на правові висновки судів першої та апеляційної інстанцій.
Також судами першої та апеляційної інстанції зазначено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.04.2013 у справі №806/1537/13-а позов ОСОБА_1 був задоволений та зобов`язано МОУ прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду І групи внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження ним військової служби в розмірі 43 081,20 грн.
В листопаді 2013 року позивач отримав одноразову грошову допомогу, як інвалід першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби на підставі постанови Уряду від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» в сумі 43 081,20 грн.
Згідно із інформацією, зазначеній у витягу із протоколу № 2398 від 21.08.2014 засідання Центральної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, встановлено причинний зв`язок між травмою ОСОБА_1 та виконанням обов`язків військової служби.
Водночас зазначений витяг, поруч з інформацією про травму, містить інформацію про наявність захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, та скасування постанови по причинному зв`язку захворювань за свідоцтвом про хворобу № 13 від 05.02.2004 на підставі протоколу № 2398 від 21.08.2014. Проте, судами першої та апеляційної інстанції не надана оцінка інформації про різні страхові випадки та скасування свідоцтва про хворобу № 13 від 05.02.2004
Також судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно із актом огляду МСЕК серії 10 ААВ №830753 від 09.09.2014 позивачу з 08.09.2014 встановлена І група інвалідності підгрупи «Б» та в якості причини причина інвалідності зазначена травма, пов`язана з виконанням військової служби.
Водночас суди пристали на позицію, зазначену у позовній заяві щодо видачі Пенсійним фондом 02.04.2015 ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 інваліда І групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (посвідчення № НОМЕР_3 ). Судами не надано правової оцінки такому факту в контексті предмету спору та не врахована відсутність зазначеного посвідчення в матеріалах справи, де наявне посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 15.09.2014 Управлінням праці та соціального захисту населення, оцінка цьому також не надано в контексті часу встановлення позивачу групи інвалідності (а.с.12).
Суд першої інстанції констатував, що з метою вирішення питання про виплату різниці в розмірі одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач 17.02.2015 звернувся до Житомирського ОМВК з відповідною заявою, до якої надав необхідний перелік документів ( заява від 17.02.2015, а.с. 34). Житомирський ОМВК надіслав документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги. З листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.10.2015 №248/3/6/3056, адресованого Житомирському ОВК, вбачається, що після розгляду документів позивача встановлено, що підстав для їх розгляду не вбачається, а документи ОСОБА_1 повернуті, як такі, що не відповідають вимогам постанови КМУ від 25.12.2013 №975. (відповідь від 26.10.2015 а.с. 74).
Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої інстанції та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 , поданої 17.02.2015 на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 за справою №806/5216/15 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та з чітким дотриманням вимог законодавства.
Водночас в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що 29.03.2016 звернувся до Житомирського ОМВК із заявою, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому вперше з 08.09.2014 І групи інвалідності підгрупи «Б» внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 13).
Рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом від 22.04.2016 №28, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна причинного зв`язку інвалідності відбулась понад дворічний термін, який визначено у пункті 8 Порядку №975.
У цьому ж протоколі вказано, що документи ОСОБА_1 розглядалися Комісією на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 у справі №806/5216/15.
Незгода з відмовою відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги слугувала підставою для звернення з даним позовом до суду.
Натомість суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що рішення за заявою ОСОБА_1 , яка була подана ним 29.03.2016, з вимогою виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням з 08.09.2014 1-ї «Б» групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, МОУ не приймалось, оскільки ця заява ще не розглядалась.
Судами попередніх інстанцій не надана оцінка акту огляду МСЕК серії ЖИА № 114647 від 09.03.2010 у якому зазначено, що ОСОБА_1 , встановлено І групу інвалідності, що настала в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби вперше встановлено з 01.03.2010 (а.с.8).
Зазначена обставина має суттєве значення, оскільки станом на 01.03.2010 Законом №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не був запроваджений, відповідно правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, ще не діяла.
Разом з тим, як свідчать обставини справи, та про що неодноразово зазначав позивач у ході судового розгляду судів першої та апеляційної інстанції, постанова ВЛК військової частини НОМЕР_1 по причинному зв`язку захворювань за свідоцтвом про хворобу №13 від 05.02.2004 скасована (відмінена) рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом від 22.04.2016 №28 (а.с.10).
Цим рішенням причину інвалідності позивачу встановлено, як «травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».
Повноваження ВЛК, порядок проходження медичного огляду і встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців, а також оформлення результатів такого огляду визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міноборони від 14.08.2008 № 402 (Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1. Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
За змістом пункту 2.3.4 Положення №402 ЦВЛК має право розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Пунктом 21.7 цього Положення передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), у якій зазначається, що військовослужбовець (військовозобов`язаний, резервіст) проходив військову службу (збори) в момент одержання поранення (контузії, травми, каліцтва). Детальне зазначення обставин отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) у довідці обов`язкове. При цьому ВЛК бере до уваги оригінал довідки, складеної не пізніше ніж через 30 діб після одержання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва). На військовослужбовців за контрактом довідка оформляється у 2-х примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії задовільної якості указаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (військового лікувального закладу).
Постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення (пункт 20.7 цього Положення).
Відповідно до пункту 21.13 Положення №402 за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Таким чином, з метою правильного вирішення спору необхідно з`ясувати, які юридичні наслідки настають у разі скасування Комісією попередньої постанови ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Згідно частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), яка кореспондується з частиною 4 статті 9 КАС України (у редакції чинній з 15.12.2017) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно з частиною першою статті 138 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи) предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.
При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначені вище обставини свідчать про неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин справи, що призвело до передчасних висновків судів про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №975.
Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Таким чином, постановлені у справі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Отже для вирішення справи по суті необхідно надати в першу чергу оцінку довідці МСЕК від 05.03.2010 серії ЖИА №114647, у якій зазначено, що позивачу первинно з 01.03.2010 встановлено І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, з врахуванням протоколу № 2398 від 21.08.2014 засідання Центральної ВЛК в контексті наявності інформації про травму та захворювання, які пов`язані з проходженням військової служби, та інформації про скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2004 № 13.
Також необхідно надати правову оцінку і довідці від 16.08.2016, виданій Обласною МСЕК-2 (а.с. 128), у якій зазначено, що встановлення позивачу з 08.09.2014 групи інвалідності І «Б» внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, є окремою страховою подією, не пов`язаною із страховою подією щодо встановлення йому з 01.03.2010 І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
До встановлення цих обставин висновки суду апеляційної інстанції щодо тотожності страхових випадків по встановленню позивачу І групи інвалідності з різних на те причин є передчасними.
Частиною другою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи у тому числі (…) якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 у справі №806/815/16 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін
А. А. Єзеров
І. В. Саприкіна