Справа № 1.380.2019.003952
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003952
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача - Коцай Г.Л.

представника відповідача Жеребецький Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Стандард Україна" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень ,-

в с т а н о в и в:

ТзОВ "Авто Стандард Україна" (81100, Львівська область, м. Пустомити, вулиця Б.Хмельницького, будинок 10-а, ) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ), у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення № від 24.04.2019 та № від 24.04.2019. Ухвалою суду від 05.08.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 10.10. 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні, суд керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України допустив заміну первинного відповідача - Головне управління ДФС у Львівській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що класифікація товарів, тобто віднесення товарів класифікаційних угрупувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів. При митному оформленні відповідач, у випадку незгоди з віднесенням товару до певного коду товарної номенклатури, мав можливість прийняти відповідне рішення про визначення коду товару, однак таким правом не скористався, а відтак відповідач в подальшому не мав правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару. На думку позивача, висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер. Також зазначають, що в акті перевірки при зміні класифікації коду товарів податковим органом не здійснювалося жодного експертного дослідження, не наведено також будь якої інформації про приховування декларантом або подання ним недостовірних даних до митного оформлення. Вказують, що висновки податкового органу про зміну коду УКТ ЗЕД ґрунтуються на тарифній інформації (ВТІ) митної адміністрації Німеччини від 25.01.2018 № DEBTI 21289/17-1, від 15.01.2018 року, № DEBTI 19973/17-1 в той час, як зміна та нарахування мита та ПДВ здійснено за МД, які було оформлено протягом 2016 -2017 р.р. Вказують, на те, що акт перевірки не містить жодного висновку контролюючого органу, що позивачем подано недостовірні документи, надано недостовірну інформацію та/або не надано всю наявну у нього інформацію, необхідну для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

З урахуванням наведеного, позивач вважає податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 року № та № від 24.04.2019 протиправними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення винесено податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що під час документальної невиїзної перевірки використано інформацію ЦБД ЄАІС Держмитслужби України, Автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор», Автоматизованої інформаційної системи (АІС) «Податковий блок»; електронні копії документів, які наявні в АСМО «Інспектор», а саме: митних декларацій та документів, які слугували підставою для митного оформлення товару: інвойси, CMR, контракти, експортні декларації, лист ДФС України від 26.02.2019 року № 6355/7/99-99-14-04-02-17. Вказують, що ТзОВ "Авто Стандард Україна"за МД ІМ 40 ДЕ, за контрактом з фірмами «Ferdinand» Bilstein GmbH + Co.KG (Німеччина, Wilhelmstrasse 47, 58256 Ennepetal) та»ORIGINAL BIRTH S. P.A» (Італія, S.S Appia km 192.500, 81052 Pignataro Maggiore (CE) ввезено товар: «Вироби з пластмас для транспортних засобів: Пильовик амортизатора». Згідно з МД оформлених на Львівській митниці ДФС умова поставки товару FCA PL Rzeszow. Отримувач товару, особа відповідальна за фінансове врегулювання і декларант - ТзОВ "Авто Стандард Україна". За період з 01.04.2016 по 18.03.2019 за 37-и МД ввезено Пильовиків амортизатора, митна вартість яких становить 30 878, 15 гривень. Код товару згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 0%, спосіб платежу « 01». Сплаченого митних платежів: мито -0 грн., ПДВ 6173, 63 гривень. Звертають увагу, що у перевірених МД пильник амортизатора задекларовано за кодом згідно з УКТЗЕД , як «інші вироби з пластмас» (ставка ввізного мита 0%). Зазначають, що внаслідок недотримання при декларуванні товару правил 1 та 6 Основних правил інтерпретації класифікації товарів УКТ ЗЕД. Викладених у додатку до Закону, ТзОВ «Авто Стандарт Україна» порушено вимоги ч.1 ст.257 та ст. 278 Митного кодексу та неправомірно застосовано ставку ввізного мита 0%, що призвело до недоплати ввізного мита та податку на додану вартість при ввезенні товару на територію України. Враховуючи викладене, просили в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Зазначив, що під час винесення спірного рішення контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у Львівській області (далі - відповідач) проведено документальну невиїзну перевірку ТзОВ «Авто Стандарт Україна» з дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товару «Вироби з пластмас для транспортних засобів: Пильовик амортизатора» за період з 01.04.2016 по 18.03.2019 року, за наслідками якої було складено акт № 505/14.11/35775727.

Під час проведення перевірки було використано інформацію ЦБД ЄАІС Держмитслужби України, АСМО «ІНСПЕКТОР», АІС Податковий блок, АІС ОР; електронні копії документів, які наявні в АСМО «Інспектор», а саме : митних декларацій та документів, які слугували підставою для митного оформлення товару: інвойси, CMR, контракти, експортні декларації, лист ДФС України від 26.02.2019 № 6355/7/99-99-14-04-02-17.

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

1) правил 1 та 6 Основних правил інтерпретації класифікації товарів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, викладеній у додатку до Закону України від 19.09.2013 № 584- VII «Про Митний тариф України», частини 1 статті 257, статті 278 Митного кодексу, що призвело до заниження та несплати ввізного мита на суму 1483, 22 гривні;

2) пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження та несплати ПДВ на суму 296, 65 гривні;

На підставі акту перевірки контролюючим органом складено:

- податкове повідомлення рішення № від 24.04.2019 р., у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 2169, 54 грн., у тому числі за податковим зобов`язаннями у розмірі 1446, 36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 723,18 грн.;

- податкове повідомлення рішення № від 24.04.2019 р., у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 433, 92 грн., у тому числі за податковим зобов`язаннями у розмірі 289, 28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 144,64 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України.

За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України від 08.07.2019 року було прийнято рішення № 31190/7/99-99-11-06-08-25, відповідно до якого податкові повідомлення рішення від 24.04.2019 року № , № залишено без змін, а скаргу ТОВ «Авто Стандарт Україна» від 06.05.2019 № 110 без задоволення.

Позивач вважає прийняте податкове повідомлення рішення таким, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства, а тому звернувшись із позовом до суду.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1. Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обов`язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України,Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина друга статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Митного кодексу України встановлено порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Одними з принципів здійснення державної митної справи згідно ст. 8 Митного кодексу України є, зокрема, принцип законності та презумпції невинуватості, додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

У п. 21ст. 4 Митного кодексу України міститься визначення терміна «митна процедура» - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Митного кодексу України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.

За правилами, визначенимист.68 цього Кодексу, ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, в порядку, встановленому КМУ. Ведення УКТ ЗЕД передбачає: відстеження та облік змін і доповнень до Гармонізованої системи опису та кодування товарів, пояснень та інших рішень щодо її тлумачення, що приймаються Всесвітньою митною організацією; підготовку пропозицій щодо внесення змін до УКТ ЗЕД; деталізацію УКТ ЗЕД на національному рівні та введення додаткових одиниць виміру; забезпечення однакового застосування всіма митними органами правил класифікації товарів; прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках; розроблення пояснень і рекомендацій до УКТ ЗЕД та забезпечення їх опублікування; своєчасне ознайомлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності з рішеннями та інформацією (крім тих, що є конфіденційними) щодо питань класифікації товарів та про застосування УКТ ЗЕД; здійснення інших функцій, необхідних для ведення УКТ ЗЕД.

Згідно п. 4 розділу 3 цього Порядку контроль правильності класифікації товарів здійснюється, серед іншого, шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами ст. 257 Кодексу; відомостей про товар та код товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог ст. 68 Кодексу.

Законом України «Про митний тариф України» визначено, що митний тариф України- систематизований згідно з УКТ ЗЕД перелік ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України. Відповідно ст. 1 Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів від 14.06.83 р., до якої Україна приєдналася згідно Указу Президента України № 466/2002 від 17.05.02 р., гармонізована система опису та кодування товарів - номенклатура, яка включає товарні позиції, субпозиції та відносні до них цифрові коди, примітки до розділів, груп та субпозицій, а також Основні правила класифікації для тлумачення Гармонізованої системи.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється з урахуванням Основних правил інтерпретації класифікації товарів УКТ ЗЕД, які встановлені додатком до Закону України «Про митний тариф», застосовуються послідовно. Відповідно до основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється за такими правилами: назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТ ЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється, виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп. При цьому назви розділів, груп та підгруп наводяться лише для зручності користування. Для юридичних цілей класифікація товарів проводиться виходячи з найменувань товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо такі тексти назв та приміток не вимагають іншого, відповідно до таких положень.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення у порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Відповідно до ч. 1ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 5 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаро супровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з ч. 1 ст.266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно дорозділу X цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Суд за результатами розгляду справи вважає, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта. Відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо самостійного визначення коду товару, оскільки жодного експертного дослідження податковим органом не проводилося.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постановах від 03 квітня 2018 року по справі №814/1256/17 (адміністративне провадження №К/9901/841/18), від 20 березня 2018 року по справі №814/978/17 (адміністративне провадження №К/9901/5649/17), від 03 травня 2018 року по справі №П/811/849/17 (адміністративне провадження №К/9901/11284/18), від 07 серпня 2018 року по справі №808/2133/17 (адміністративне провадження №К/9901/36140/18).

За приписами ч. 5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно доводів відповідача щодо самостійного внесення декларантом до митних декларацій відомості, зокрема, щодо коду товару згідно з УКТ ЗЕД та розміру належних до сплати податків та юридичної відповідальності за недостовірність таких відомостей, суд зазначає наступне.

При повторному аналізі відповідачем фактично перевірялися ті самі документи та відомості, які були в наявності під час проведення митного оформлення товару.

При цьому матеріали справи не містять відомостей та відповідачем не доведено, що неправильне встановлення кодів товарної номенклатури було здійснено у зв`язку з неповною або недостовірною інформацією, поданою суб`єктом господарювання, а отже судом не приймається зазначений довід відповідача.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не довів належними доказами правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 24.04.2019 року № та № від 24.04.2019, за таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, а податкові повідомлення-рішення - скасувати як протиправні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Стандард Україна" (81100, Львівська область, м. Пустомити, вулиця Б.Хмельницького, будинок 10-а, ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень № від 24.04.2019 та № від 24.04.2019, - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення № від 24.04.2019 та № від 24.04.2019 Головного управління ДФС у Львівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) на користь ТзОВ "Авто Стандард Україна" (81100, Львівська область, м. Пустомити, вулиця Б.Хмельницького, будинок 10-а, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2019 року.

Суддя Кухар Н.А.