Справа № 160/8269/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2019 року Справа № 160/8269/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Селянського (Фермерського) господарства "СТОКОЛОС" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
28 серпня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Селянського (Фермерське) господарства "СТОКОЛОС" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому позивач просить:
зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області підтвердити Селянському (Фермерському) господарству "СТОКОЛОС" статус платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік;
зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області внести до Єдиного державного реєстру платників єдиного податку відомості про Селянське (Фермерське) господарство " СТОКОЛОС " як платника єдиного податку четвертої групи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.
18.09.2019 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилалися на те, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою встановленою у порядку, передбаченому 46 статтею ПКУ.( підпункт 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 ПКУ). С(Ф)Г «СТОКОЛОС» для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік подало 16.02.2019 року пакет документів, а саме: звітну податкову декларацію, відомість про наявність земельних ділянок та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва. Однак, позивачем, загальна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи за місцем перебування на податковому обліку у визначений законом строк не подана, у зв`язку із чим, порушено умови щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.193 КАС України - суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що Фермерське господарство "СТОКОЛОС" зареєстровано як юридична особа 21.02.1992, є платником єдиного податку 4-ї групи, займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур та іншою діяльністю у рослинництві.
На підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік позивачем 16.02.2019 року подано дві декларації, а саме:
Тобто в один і той же час було подано дві аналогічні декларації які відрізнялися одна від одної кодом за КОАТУУ і відповідно одна з них містила відсутність позначки навпроти поля «Загальна».
19.03.2019 року Селянським (Фермерським) господарством "СТОКОЛОС" було подано засобами електронного документообігу із накладенням до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Кам`янського управління, Криничанської ДПІ: уточнюючу загальну звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік (електронний документ було доставлено та збережено на центральному рівні, яка отримана 20.03.2019 року, що підтверджується квитанцією №1 та №2 від 19 березня 2019 року, іншу звітність, (а.с. 42-51).
Позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням, звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71 (набрав чинності з 01.01.2015 року) фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок (виділено в окрему 4 групу).
Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пунктів 291.3, 291.4 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. З 1 січня 2015 року платники фіксованого сільськогосподарського податку стають платниками єдиного податку четвертої групи. Главу 2 «Фіксований сільськогосподарський податок» розділу XIV виключено з Податкового кодексу України.
Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема, до четвертої групи належать сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
В силу підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Так, перехід на спрощену систему оподаткування або щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлені правилами пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:
загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).
Як встановлено судом, на виконання підпункту 295.9.1 пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України позивачем 16.02.2019 року було складено та надіслано засобами електронного зв`язку:
- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік;
З матеріалів справи вбачається, що при заповненні форми загальної декларації позивачем допущено описку, та не проставлено позначку у графі «тип декларації» - «загальна», проставлено лише позначку «звітна».
При цьому, обидві декларації, подані господарством 16.02.2019 року, прийняті податковою інспекцією, про що свідчить відмітка «документ прийнятий», а також квитанції №2 від 16.02.2019 року про прийняття кожної з вищезазначених декларацій.
Відтак, у відповідності до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України 19.02.2019 позивач подав до Криничанського ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідні звітну та загальну податкові декларації разом із додатками та іншими додатковими документами, переліченими вище.
Таким чином, згідно пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Суд зазначає, що вказаний перелік є виключним та не передбачає інших підстав для анулювання реєстрації платником єдиного податку.
Проте, як в оскаржуваному рішенні, так і у відзиві на позовну заяву відповідач не посилається на жодну із підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.
Водночас, відповідно до підпункту 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.
Згідно з пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації
Пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України передбачено, які обов`язкові реквізити повинна містити податкова декларація.
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що звітна декларація платника єдиного податку четвертої групи була подана позивачем вчасно (16.02.2019 року) за місцем розташування земельних ділянок і прийнята Криничанською ДПІ ГУ ДФС України у Дніпропетровській області, про що свідчить квитанція №2 про прийняття декларації.
Також, 16.02.2019 року позивачем подано загальну податкову декларацію з єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, до якої додавались відомості про наявність земельних ділянок та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, яку доставлено до ДФС України, збережено та прийнято, що підтверджується квитанцією №2 про прийняття декларації.
У подальшому, господарством були подані уточнюючі звітні та загальні декларації, які також були прийняті податковою інспекцією.
Стосовно неподання позивачем у визначений законом строк загальної податкової декларації суд зазначає, що така декларація подана із помилкою, а саме із не проставленням відмітки у графі «загальна». Тобто подача такої декларації була здійснена у встановлений строк, а не після 20.02.2019 року як зазначає відповідач.
Крім того, суд зазначає, що порушення порядку подання податкових декларацій, зокрема, неподання або подання декларацій після визначеного Податковим кодексом України граничного терміну, тягне за собою накладення штрафу (пункт 120.1 статті 120 Податкового кодексу України).
У той же час, порушення платником єдиного податку строку подання податкових декларацій не може бути підставою для анулювання реєстрації платником єдиного податку.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 139, 241-247, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Селянського (Фермерського) господарства "СТОКОЛОС" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області підтвердити Селянському (Фермерському) господарству "СТОКОЛОС" статус платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік;
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області внести до Єдиного державного реєстру платників єдиного податку відомості про Селянське ( фермерське) господарство " СТОКОЛОС " як платника єдиного податку четвертої групи.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев