Справа № 826/23045/15
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №826/23045/15

провадження №К/9901/38703/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів Берназюка Я.О., Желєзного І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Акордбанк"

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Твердохліб В.А., суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.)

у справі №826/23045/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Акордбанк»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрації "Український професійний банк" Пантіної Любові Олександрівни

про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Акордбанк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо визнання нікчемним та недійсним договору застави майнових прав №DZ-10572 від 30.04.2015, укладеного між ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК»; скасування зазначеного рішення від 17.09.2015; зобов`язання відповідача задовольнити кредиторські вимоги Позивача до ПАТ «Український професійний банк» в позачерговому порядку за рахунок предмета застави.

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни від 17.09.2015 року щодо визнання нікчемним та недійсним договору застави майнових прав №DZ-10572 від 30.04.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «АКОРДБАНК», скасовано зазначене рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито на підставі частини першої статті 157 КАС України (у редакції до 15.12.2017).

4. У поданій касаційній скарзі ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 04 лютого 2011 року між ПАТ «Український професійний банк» та позивачем було укладено Генеральний договір №7977-К про порядок проведення міжбанківських операцій.

6. 30 квітня 2015 року між ПАТ «Український професійний банк» (Заставодавець) та позивачем (Заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №DZ-10572, згідно якого забезпечується вимога Заставодержателя, що випливає з Міжбанківської Угоди, укладеної між Заставодержателем та Заставодавцем відповідно до Генерального договору про порядок проведення міжбанківських операцій №7977-к від 24.02.2011 року, шляхом обміну підтвердженнями у форматі T10572UAH та від 27.04.2015 року, за умовами якого Заставодержатель надав Заставодавцю кредит (овернайт), залишок за яким складає 17000000,00 грн.

7. Розмір забезпеченої заставою вимоги складає: суму заборгованості відповідно до Основного договору, але в межах суми 17000000,00 грн; суму процентів за фактичне користування кредитними коштами; суму штрафних санкцій, пені та інших платежів і нарахувань, які можуть виникнути внаслідок порушення Заставодавцем своїх зобов`язань за Основним договором, а також витрат Заставодержателя з реалізації заставлених майнових прав, майна, тощо.

8. У розділі 2 вказаного договору зазначено, що предметом застави є наступні майнові права Заставодавця: право вимоги грошових коштів у сумі 39938000,00 грн (заборгованість по кредиту та/або процентах) за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №766 від 29.11.2013 року (з будь-якими наступними змінами), укладеного між Заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЦИВІЛБУД 1», ідентифікаційний код 35231895.

9. Розділом 6 цього договору передбачено, що за рахунок заставлених майнових прав Заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги, які виникають у разі прострочення виконання або невиконання Заставодавцем умов Міжбанківської Угоди, укладеної між Заставодержателем та Заставодавцем відповідно до Генерального договору про порядок проведення міжбанківських операцій №7977-к від 24.02.2011 шляхом обміну підтвердженнями у форматі ТІ 0572UAH та від 27.04.2015 року, враховуючи проценти та відшкодування збитків, шляхом реалізації заставлених майнових прав.

10. 26 травня 2016 року додатковою угодою до договору застави майнових прав №DZ-10572 від 30.04.2015 року були внесені зміни щодо розміру предмети застави.

11. Постановою Правління Національного банка України від 30.04.2015 року №293/БТ ПАТ «Український професійний банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку у зв`язку з виявленням порушень нормативно-правових актів Національного банку України.

12. 28 травня 2015 року прийнято постанову Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних».

13. З 31 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Український професійний банк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.

14. 04 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття та визнання вимог кредитора на загальну суму 1308904,11 грн, з урахуванням процентів за користування кредитом за період з 05.05.2015 року по 27.08.2015 року включно, просив позачергово задовольнити суму зазначених вище вимог Позивача за рахунок предмета застави (грошових коштів, отриманих боржником від ТОВ «ЄВРОЦИВІЛБУД 1»).

15. 21 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зменшення заявлених вимог кредитора, в якій просив прийняти попередньо подану заяву (вих.№ 04-31/303 від 03.09.2015 року) про прийняття та визнання вимог кредитора до розгляду; визнати забезпечені заставою вимоги ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», як кредитора до ПАТ «Український професійний банк» на загальну суму 557 945,20 грн (частина нарахованих процентів за користування кредитом за період з 05.05.2015 року по 27.08.2015 року включно); позачергово задовольнити суму зазначених вище вимог ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» за рахунок предмета застави (грошових коштів, отриманих боржником від ТОВ «ЄВРОЦИВІЛБУД 1»).

16. Відповідач, листом від 17.09.2015 року № 01-10/4824, повідомив ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» про нікчемність договору застави майнових прав від 30.04.2015 року №DZ-10572, відповідно до якого Банк передав (відступив) ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» належні Банку майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №766 від 29.11.2013 року, укладеним між ТОВ «ЄВРОЦИВІЛБУД 1» та Банком. Крім того, звернуто увагу на те, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

17. Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача щодо визнання договору застави нікчемним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання відповідача на пункти 3 та 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу для віднесення договору застави майнових прав № DZ-10572 від 30.04.2015 до нікчемних правочинів.

19. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звернення позивача до суб`єкта владних повноважень не є безумовною підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме: припинення зобов`язання за договором застави майнових прав у зв`язку з виконанням умов договору про відступлення майнових прав за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №766 від 29.11.2013, укладеним між ТОВ «ЄВРОЦИВІЛБУД 1» та банком, отже такий спір підлягає розгляду, з урахуванням суб`єктного складу сторін, у порядку господарського судочинства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує, що цей спір слід вирішити в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є оскарження дій відповідача під час здійснення владних управлінських функцій в процедурі запровадження тимчасової адміністрації у банку.

21. Відповідач проти задоволення касаційної скарги заперечив та зазначив, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норма матеріального права.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

23. У цій справі правовідносини стосуються визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду щодо визнання правочину нікчемним.

24. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

25. Відповідно до статті 2 КАС України (у редакції до 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

26. Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України (у редакції до 15.12.2017)

27. Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті КАС України (у редакції до 15.12.2017), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

28. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції до 15.12.2017)).

29. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

30. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

31. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин

32. Законом у України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

33. Відповідно до статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

34. За змістом статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

35. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

36. Правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI незалежно від того, чи проведена ПАТ «Дельта банк» перевірка правочинів, передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону, і чи видане з цього приводу рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

37. Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно із частиною другою статті 20 Господарського кодексу України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів. Утім цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16 ЦК, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє як суб`єкт владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

38. Обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону, а не наказу чи повідомлення банку, а тому позовна вимога про визнання недійсним наказу не підлягає задоволенню.

39. Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

40. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого наказу.

41. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку.

42. Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

43. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 910/24198/16.

44. Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача у цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

45. Беручи до уваги наведене й враховуючи суть спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку, що спір про визнання протиправними та скасування рішення про визнання нікчемним правочину, укладених між ПАТ «Український професійний банк» та позивачем, не є публічно-правовим, окрім того не може й бути розглянутий в судовому порядку.

46. Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив правильне рішення, з правильним застосуванням норм процесуального права, проте помилково виклав мотиви, з яких цей суд виходив закриваючи провадження у справі, а тому наявні підстави для зміни рішення суду апеляційної інстанції в його мотивувальній частині з викладених вище підстав.

47. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що як вже зазначено вище заявник касаційної скарги оскаржує судове рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

48. Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України (тут і далі у редакції Закону України від 02.10.2019 № 142-IX, діє з 20.10.2019) справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:

1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;

2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;

3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

49. Аналіз норм зазначеної статті свідчить, що у суду касаційної інстанції не виникає обов`язок передавати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду за наявності щонайменше одного з трьох випадків, визначених частиною шостою ст. 346 КАС України.

50. В цьому випадку, як вже зазначено вище, рішення суду апеляційної інстанції відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, а відтак справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

51. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

52. Статтею 351 КАС визначено, що підставами для зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись статтями 341, 349, 351, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Акордбанк" задовольнити частково.

2. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №826/23045/15 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №826/23045/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя І.В. Желєзний