Справа № 460/1976/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10203/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі за її позовом до Рівненської обласної державної адміністрації, Державного реєстратора Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Кир`янчука Олега Богдановича про визнання протиправними дій та скасування рішень,

суддя(і) у І інстанції Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 23 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , яка вважає себе членом релігійної громади Свято-Миколаївської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви с. Сестрятин Радивилівського району Рівненської області, звернулася до адміністративного суду із позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Рівненської обласної державної адміністрації (далі - ОДА) щодо проведення реєстрації змін до статуту Релігійної громади Свято-Миколаївської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви с. Сестрятин Радивилівського району Рівненської області (далі - Релігійна громада) шляхом реєстрації статуту вказаної Релігійної громади у новій редакції;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови ОДА від 26 березня 2019 року № 255 «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції» стосовно реєстрації статуту Релігійної громади у новій редакції з новою юридичною назвою;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Кир`янчука О.Б. (далі - Реєстратор) про державну реєстрацію внесення змін до установчих документів юридичної особи - Релігійної громади - на підставі якого до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесені записи від 5 квітня 2019 року № 2000554 та № 3000554;

- визнати протиправними та скасувати записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 5 квітня 2019 року № 2000554 та 3000554 щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - Релігійної громади.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 460/1976/19 у відкритті провадження у адміністративній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 було відмовлено. При цьому суддя виходив із того, що фактичною підставою звернення позивачки до суду стали не стільки протиправні дії відповідачів щодо реєстрації змін до статуту Релігійної громади, як дії осіб, які скликали парафіяльні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості Релігійної громади, подали відповідну заяву та документи відповідачам. Таким чином, спір виник саме між членами Релігійної громади та іншою релігійною громадою, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування, подавши заяву про реєстрацію змін до статуту. Цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки позовні вимоги у справі спрямовані на захист цивільного права позивачки.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до Рівненського окружного адміністративного суду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом цього спору є саме порушення відповідачами правових норм, якими регулюється порядок внесення змін і доповнень до статутних документів юридичної особи - Релігійної громади, на підставі яких прийняті оскаржуване розпорядження голови ОДА та рішення Реєстратора.

Фактичною підставою звернення до суду стали не порушення прав та інтересів учасників Релігійної громади, а дії відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, що полягають у державній реєстрації змін до статуту, що привело до фактичної ліквідації такої юридичної особи. Наполягає на тому, що спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 , частина мешканців с. Сестрятин Радивилівського району Рівненської області, які не є членами Релігійної громади, звернулись до Православної Церкви України із заявою про перехід Релігійної громади до цієї релігійної структури. При цьому позивачка стверджує, що членами Релігійної громади не проводились загальні збори її членів (парафіяльні збори) щодо прийняття рішень про внесення змін до статуту у відповідності до положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та статуту Релігійної громади та відповідні рішення не приймалися. Керівник Релігійної громади не підписував та не подавав до ОДА жодних заяв про проведення державної реєстрації будь-яких змін до установчих документів і оскаржувані реєстраційні дії ініційовані неуповноваженим суб`єктом.

26 березня 2019 року головою ОДА прийняте оспорюване розпорядження № 255 «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції», яким, серед іншого, зареєстровано статут Релігійної громади у новій редакції.

У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження голови ОДА від 26 березня 2019 року № 255 того ж дня Реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію змін до установчих вказаної релігійної громади та внесено 5 квітня 2019 року оспорювані записи у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від № 2000554 та № 3000554.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції можливості вирішення даного спору за правилами адміністративного судочинства оскаржуваним судовим рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 цього Кодексу публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Виходячи із змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом цього спору є правомірність рішення органу виконавчої влади - ОДА - щодо реєстрації статуту Релігійної громади у новій редакції із подальшою реалізацією цього рішення Реєстратором.

При цьому такі рішення оскаржуються позивачкою саме з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію змін до статуту, положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та статуту Релігійної громади у частині дотримання порядку та способу їх внесення та компетенції реєстрації.

На переконання апеляційного суду, зазначені правовідносини стосуються внутрішньої діяльності юридичної особи - Релігійної громади, і регулюються її статутом. Відтак, фактичною підставою виникнення спору та звернення до суду стали не стільки протиправні дії відповідачів щодо реєстрації змін до статуту Релігійної громади, як дії осіб, що скликали і провели відповідні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості Релігійної громади та подали відповідні документи в ОДА.

Апеляційний суд погоджується із суддею першої інстанції у тому, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір лише з огляду на те, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є саме суть (зміст, характер) спору.

Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, який стосується саме таких відносин. Разом із тим, цей спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, хоч і виконував публічно-владні управлінські функції у частині проведення чи відмови у проведенні реєстрації змін до статуту релігійної громади, проте, здійснення такої реєстрації було обумовлене наданими для її проведення документами. Позивачка у своєму позову посилається саме на відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та документи для внесення змін до статуту Релігійної громади, через порушення порядку скликання парафіяльних зборів та прийняття відповідних рішень.

Таким чином, наданню правової оцінки оспорюваним розпорядженню голови ОДА та діям і рішенням Реєстратора на його реалізацію має передувати встановлення та доказування у даному спорі обставин, які є внутрішньою діяльністю релігійної організації - Релігійної громади. Відтак, слід вважати вірним висновок судді першої інстанції про те, що у цьому випадку спір виник насамперед між членами Релігійної громади та членами іншої релігійної громади, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування, подавши заяву про реєстрацію змін до статуту Релігійної громади.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із твердженням судді першої інстанції про те, що цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються прав та інтересів учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування, позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на захист цивільного права і з урахуванням приписів статті 20 Господарського процесуального кодексу України спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому апеляційний суд вважає доречним врахування суддею першої інстанції на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 грудня 2018 року в справі № 806/3462/14.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду суддею першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 460/1976/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 01 листопада 2019 року.