Справа № 420/3551/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3551/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді Потоцької Н.В. в місті Одеса по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним наказу та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним наказ №9744 від 11.12.2018 року Головного управління ДФС в Одеській області про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2019 р. № та № про накладення фінансових санкцій на ФОП ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 року №. Відмовлено в задоволенні вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу №9744 від 11.12.2018 року Головного управління ДФС у Одеській області про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ; визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 р. № про накладення фінансових санкцій на ФОП ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 р. № , фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції. Апелянт просить у мотивувальній частині постанови виключити посилання на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та про не доведеність позивачем факту протиправності податкового повідомлення рішення від 04.03.2019 р. № . Резолютивну частину апелянт просить викласти у наступній редакції:

«Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2019 року № та№ .

Відмовити в задоволенні вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу № 9744 від 11.12.2018 року Головного управління ДФС у Одеській області про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ».

В іншій частині апелянт просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року у справі № 420/3551/19 залишити без змін.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 р. № про накладення фінансових санкцій на ФОП ОСОБА_1 прийнято судом першої інстанції при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що всі первинні документи на підакцизний товар є у апелянта у наявності та можуть бути надані для огляду, всі підакцизні товари були відображені в Книзі обліку доходів і витрат, тобто нею вівся їх облік, про що було зазначено у позовній заяві та надано копію Книги обліку доходів і витрат за 4 квартал 2018 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та застосував закон, який не підлягав застосуванню (Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Крім того, апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив, що первинні документи (накладні на алкогольні напої) не надані позивачем ні з адміністративним позовом, ні в судовому засіданні, тобто не доведено факт протиправності податкового повідомлення рішення. При цьому апелянт зазначає, що для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до позивача відповідальності за таке правопорушення судам необхідно встановити на підставі належних та допустимих доказів конкретний перелік не облікованих товарів, здійснення реалізації яких слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, проте в порушення вимог ч. 4 ст. 9 КАС України судом першої інстанції не вжито визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не стягнуто судовий збір з відповідача.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,. державну реєстрацію фізичної особи-підприємця здійснено 19.08.2015 року за №0117584.

ФОП Бірюкова О.В. здійснює наступні види економічної діяльності (за КВЕД): 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Наказу Головного управління ДФС в Одеській області №9744 від 11.12.2018 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 », задля здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до закону, ліцензій, свідоцтв, на підставі п.п. 19-1. 1.4 п. 19-1.1, ст. 19-1, п.п. 19-1. 1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, п.п. 80.2.5. п. 80 ст. 80 Податкового Кодексу України призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 11.12.2018 року, тривалістю 10 діб (а/с. 75-76).

З направленнями на перевірку №4874, №4875 від 11.12.2018 року особисто ознайомлена продавець магазину (службова особа платника податків) ОСОБА_3 , що підтверджується її особистим підписом у вище зазначених направленнях.

12.12.2018 року особистим підписом продавця ОСОБА_3 підтверджено отримання копії наказу №9744 від 11.12.2018 року. (а/с. 77-78).

За результатами перевірки складено Акт, який зареєстровано у органі ДФС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 21.12.2018 року №1982/15-32-40- 02/, яким встановлено наступні види порушень:

в ході проведення перевірки, встановлено порушення вимог ч. 13 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального». В магазині встановлена реалізація тютюнових виробів (сигарет) за цінами вищими, ніж вказані на пачці виробника (або імпортером), а саме: сигарети «Парламент сильвер бюл» - реалізовані за ціною 46,00 грн., ціна на пачці виробника-41,90 грн.;

перевіркою встановлено порушення п. 12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами га доповненнями), тобто в магазині не ведеться, у встановленому законодавством порядку, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: не надані накладні на алкогольні напої згідно з додатками до акту перевірки (а/с. 68-71).

21.12.2018 року за №2191/15-32-40-02 складено Акт про відмову від ознайомлення та підписання Акта перевірки ФОП ОСОБА_1 (а/с. 72).

Акт про результати фактичної перевірки №1982/15-32-40-02/ направлено на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером Чорноморськ-1 910 (а/с. 74).

16.02.2019 року відправлення за трек-номером 910 повернуто за зворотною адресою з відміткою «неповна адреса».

04.03.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області складено податкове повідомлення-рішення Форми «С» № про застосування фінансових санкцій у розмірі 10000,00 грн. за порушення ч. 13 ст. 18 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального» та податкове повідомлення-рішення Форми «С» № про застосування фінансових санкцій у розмірі 10376 грн. за порушення п. 12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а/с. 15-16).

11.03.2019 року посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області складено Акт відмови від підписання податкового повідомлення-рішення №239/15-32-40-02, яким засвідчено, що ФОП ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення та підписання податкових повідомлень-рішень від 04.03.2019 року № і № (а/с. 73).

Не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень-рішень від 04.03.2019 р. № та № та наказу №9744 від 11.12.2018 року Головного управління ДФС в Одеській області про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права позивача в даному випадку порушують лише наслідки проведення фактичної перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а підстави для скасування наказу №9744 від 11.12.2018 року відсутні в силу того, що його дія, як індивідуального акта вже вичерпана фактом проведеної перевірки, за результатом якої складено Акт. Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 року №, оскільки відсутня можливість ідентифікувати до якої саме партії придбаного товару за видатковими накладними ФОП ОСОБА_1 , відноситься саме придбаний товар Сигарети Parlament Silver Blue під контрольної розрахункової операції, оскільки до суду жодного доказу (придбаної пачки сигарет Parlament Silver Blue), окрім фіскального чеку не надано. Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 року № суд першої інстанції дійшов висновку про його правомірність, оскільки первинні документи (накладні на алкогольні напої) не надані позивачем ні з адміністративним позовом, ні в судовому засіданні, тобто не доведено факт протиправності податкового повідомлення рішення.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи викладене, оскільки апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції виключно в частині правомірності податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 року № , суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно у цій частині.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР) книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що положення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг" вказують на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку у порядку, встановленому законодавством.

Крім цього, згідно з п. 44.1 ст. 44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Враховуючи викладене вище, підставою для обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що суд застосував закон, який не підлягав застосуванню (Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), оскільки положення вказаного Закону були застосовані судом першої інстанції виключно в контексті наведення легальних визначень понять «первинний документ», «господарська операція», що за переконанням колегії суддів не може свідчити про застосування норм закону, які не підлягали застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 08.08.2019 року, на питання головуючого судді, позивачем було повідомлено, що під час проведення фактичної перевірки за місцем реалізації товарів були наявні не усі податкові накладні.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Аналогічні вимоги містять також положення ч. 2 ст. 79 КАС України, відповідно до яких позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Вказані вище норми процесуального законодавства є імперативними, та чітко передбачають обов`язок позивача подати всі докази разом із поданням позовної заяви.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано податкових накладних, що були відсутні під час проведення фактичної перевірки, згідно переліку в Додатку 1 до Акту перевірки.

Щодо посилань апелянта на те, що для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до позивача відповідальності за таке правопорушення судам необхідно встановити на підставі належних та допустимих доказів конкретний перелік не облікованих товарів, здійснення реалізації яких слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає, що у Додатку 1 до Акту перевірки міститься конкретний перелік алкогольних напоїв, щодо яких під час проведення перевірки не було надано первинних документів.

Щодо посилань позивача на відомості Книги обліку доходів і витрат, копія якої була надана до суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що за приписами частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За частиною другою статті 72 КАС України, визначені частиною першою цієї статті дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові докази.

Відповідно до статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи викладене, чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Окремими положеннями статей 94 та 79 КАС України визначено особливості використання як засобів доказування письмових доказів (копій та оригіналів), а також особливості їх подання до суду та учасникам справи.

Матеріалами справи підтверджено, що копії Книги обліку доходів і витрат (а.с. 17-46), не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування у цій справі.

При цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року (справа №810/719/18), які відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 р. № .

Водночас, згідно вимог п. 2 ч.5 ст. 246 КАС України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень ч. 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом першої інстанції задоволено одну позовну вимогу майнового характеру, сума судового збору, що підлягала стягненню на користь позивача становить 384,20 грн. Разом з тим, судом першої інстанції всупереч вищевказаним нормам процесуального права, розподіл судових витрат не здійснено.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте порушено норми процесуального права в частині стягнення судових витрат, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає у цій частині зміні, а в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року підлягає залишенню без змін

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року - задовольнити частково.

Змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

«Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним наказу та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О. О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко