Справа № 440/2174/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 р.Справа № 440/2174/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мінаєвої О.М. , Старостіна В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року, суддя: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 30.07.19 року по справі № 440/2174/19
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 78 Протоколу №32 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15.03.2019 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення такої допомоги, як інваліду ІІ групи з 08.05.2014, інвалідність якого настала внаслідок поранення пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в період з 31.10.1980 року по 27.10.1982 року проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан, де під час виконання службових обов`язків отримав осколкові поранення голови, тулубу та контузію. Вказував, що згідно з витягом з Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3351 від 27.12.2013 вогнепальне осколкове поранення голови (з ушкодженням кісток черепа), тулубу ззаду, контузія є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з цим рішенням Полтавської МСЕК йому призначена друга група інвалідності з 08.05.2014. А тому пункт 78 Протоколу №32 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15.03.2019 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 31.10.1980 по 27.10.1982 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де приймав участь в бойових діях.
Під час проходження служби позивач отримав осколкові поранення голови, тулубу та контузію.
Згідно з витягом з Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3351 від 27.12.2013 вогнепальне осколкове поранення голови (з ушкодженням кісток черепа), (контузія), тулубу ззаду колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1962 року народження, наслідком якого стали рубці, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) №2118 від 26.11.2014 обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА, та яке у подальшому призвело до розвитку: стійких залишкових явищ перенесеної тяжкої ЧМТ (контузії головного мозку 1981 р.). Посттравматичного церебрального арахноїдиту з ліквородинамічними ознаками. Посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., двобічної пірамідної недостатності, виражених вестибулоатактичних порушень, з гіпомнестичним синдромом (а.с. 32).
У зв`язку з наявністю поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, позивачу рішенням Полтавської МСЕК була призначена друга група інвалідності з 08.05.2014, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії 10 ААА №172686 від 19.05.2014 (а.с. 29).
Після повторного огляду ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи з 15.05.2017 безтерміново, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії АВ 0563564 (а.с. 30).
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №1640/2915/18 ІНФОРМАЦІЯ_3 20.11.2018 складено та направлено директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який з 15.05.2017 визнаний інвалідом ІІ групи, зазначивши, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Пунктом 78 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2019 № 32 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки останнім не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Полтавського ОВК від 22.03.2019 № 12/770.
Не погодившись із вищевказаним рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 78 Протоколу №32 засідання комісії Міністерства оборони України, зобов`язавши останнього прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 як інваліду ІІ групи з 08.05.2014, інвалідність якого настала внаслідок поранення, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту Порядок №975).
Даний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до п. 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на неподання ним документу, що свідчить про причини та обставини поранення.
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (надалі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
В матеріалах справи міститься витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3351 від 27.12.2013 вогнепальне осколкове поранення голови (з ушкодженням кісток черепа), (контузія), тулубу ззаду колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1962 року народження, наслідком якого стали рубці: в тім`яно-потиличній ділянці зліва, на 10,5 см вгору та вправо від верхньої третини завитка лівої вушної раковини відмічається деформація кісток черепа, з западаючою поверхнею, неправильно-овальної форми, розміром 4,5 * 3,5 см, на тлі якого шрам шкіри, білесуватого кольору, округлої форми, 0,5 см в діаметрі. По біляхребтовій лінії зліва, на рівні 6-го грудного хребця, подібний шрам шкіри до вище описаного на рівні шкіри 0,7 см в діаметрі, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) №2118 від 26.11.2014 обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА, та яке у подальшому призвело до розвитку: стійких залишкових явищ перенесеної тяжкої ЧМТ (контузії головного мозку 1981 р.). Посттравматичного церебрального арахноїдиту з ліквородинамічними ознаками. Посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., двобічної пірамідної недостатності, виражених вестибулоатактичних порушень, з гіпомнестичним синдромом, що підтверджується військовообліковими та медичними документами, - поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 32).
Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з наявністю поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, позивачу рішенням Полтавської МСЕК була призначена друга група інвалідності з 08.05.2014, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії 10 ААА №172686 від 19.05.2014 (а.с. 29). Після повторного огляду ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи з 15.05.2017 безтерміново, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії АВ 0563564 (а.с. 30).
Зазначена довідка, серед іншого, позивачем була подана для отримання одноразової грошової допомоги.
Однак відповідачем у рішенні про відмову у виплаті такої допомоги зазначено, що підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало неподання заявником документу, що свідчить про причини та обставини поранення, тоді як відповідно до довідки МСЕК зазначено, що у позивача має місце саме захворювання, яке пов`язане з виконанням особою обов`язків військової служби.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неподання позивачем документа, що свідчить про підстави та причини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Згідно пунктами 12-13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
На виконання наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 №168 "Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби" (надалі - Наказ №168) у Міністерстві оборони України створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.
Згідно з п. 2 Наказу №168 голова комісії, зокрема, забезпечує підготовку пропозицій та подає їх Міністру оборони України для прийняття рішень про призначення грошової допомоги.
Отже, з урахуванням положень Наказу №168, відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.
За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).
Згідно пункту 15 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
За викладених підстав, колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками розгляду документів позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідачем необгрунтовано прийнято рішення про відмову у виплаті коштів, у зв`язку з чим вказане рішення суб`єкта владних повноважень підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Разом з тим, надаючи оцінку позовним вимогам про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення такої допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи з 08.05.2014, інвалідність якого настала внаслідок поранення пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати, колегія суддів виходить з наступного.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Також Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги щодо Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення такої допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи з 08.05.2014, інвалідність якого настала внаслідок поранення пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати, не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути висновок ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії з урахуванням підстав скасування вказаного рішення.
Зазначене узгоджується з положеннями частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов необгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року по справі № 440/2174/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 78 Протоколу №32 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15.03.2019 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві"
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та нарахування ОСОБА_1 , як інваліду другої групи, одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року