Справа № 420/4371/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4371/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участю третьої особи Одеського прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення №126 комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, лейтенанту запасу ОСОБА_1 », яке 12.06.2019 року затверджено виконуючим обов`язки голови Державної прикордонної служби України, зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 768400,00 грн. та вжити заходів щодо її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участю третьої особи Одеського прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення №126 комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, лейтенанту запасу ОСОБА_1 », яке 12.06.2019 року затверджено виконуючим обов`язки голови Державної прикордонної служби України, зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 768400,00 грн. та вжити заходів щодо її виплати, в обґрунтування якого зазначено наступне.

27 червня 2019 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) позивачем отримано завірену копію рішення №126 Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», лейтенанту запасу ОСОБА_1 », яке 12.06.2019 року затверджено виконуючим обов`язки Голови Державної прикордонної служби України.

Одночасно, супровідним листом від 25.06.2019 року №11/П-30/3 позивачу повернуто копію заяви про виплату одноразової допомоги від 22.04.2019 (зареєстровано у Одеському прикордонному загоні 23.04.2019 року №П-30), оригінал довідок до акта огляду медико-соціальної комісії серії 12 ААБ №238385 та про результати визначення застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 10 ААА №128351.

Відповідно до рішення № 126 Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.06.2019 рроку, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги по причині відсутності правових підстав.

Зазначене рішення Комісія Адміністрації Державної прикордонної служби України обгрунтовує тим, що статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей» встановлено кількісно-цифровий показник звернень особи для огляду на МСЕК та жодним чином такі звернення - огляди (первинний і повторний) не пов`язанні з медичною термінологією, що застосовується при заповненні медичної документації МСЕК.

На думку Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України, таким чином Закон поставив в пряму залежність набуття права на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до кількості її звернень на огляд МСЕК з урахуванням часового проміжку у два року.

У рішенні зазначено, що у зв`язку з тим, що відповідно до довідок МСЕК від 27.05.2015 року серії 10 ААА №125712 та від 17.04.2019 року серії 12 ААБ №238385 термін між первинним оглядом та в подальшому встановлення групи інвалідності складає понад дворічний термін, мені відмовлено у призначенні грошової допомоги.

Позивач вважає, що рішення № 126 Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», лейтенанту запасу ОСОБА_1 » є не законним та повинно бути визнаним протиправним та таким, що порушує його права та інтереси на отримання суми, в зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.07.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , справу визначено розглядати у загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні, пред`явленому позову, просив його задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили відмовити у задоволені позову.

Право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю встановлено статтею 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) та виданою на її виконання постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Так, відповідно до частини 1 статі 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ та абзацу другого пункту 8 Порядку № 975 у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється.

Відповідач вважає оскаржуване рішення таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому є законним, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи до судового засідання зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримуючи доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Вислухвши пояснення позивача, передставника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній прикордонній службі України, наказом начальника Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19.03.2019 року № 98-ос лейтенанта ОСОБА_1 звільнено в запас ЗСУ за станом здоров`я на підставі висновку ЦВЛК Державної прикордонної служби України про непридатність до військової служби України про непридатність до військової служби за підпунктом «б» пункту 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», що не заперечується відповідачем.

Довідкою від 27.05.2015 року серії 10 ААА № 125712, Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено втрату професійної працездатності 25 % внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.

Відповідачем на підставі рішення від 18.06.2015 № 179 позивачу була призначена та виплачена одноразова грошова допомога в сумі 21 315 гривень, що визнається позивачем.

17.04.2019 року Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу було встановлено 1 групу інвалідності категорії «Б», визнано ступінь втрати працездатності у розмірі 90%, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, про що видана довідка серії АВ № 238385 від 17.04.2019 року.

22.04.2019 року позивач звернувся до керівництва Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності і частково втратою працездатності. До заяви позивачем було долучено оригінали довідок до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.04.2019 року серії 12 ААБ №238385, про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 10 ААА №129351; свідоцтва про хворобу №47/178 від 22.02.2019 року, копії сторінок паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

За результатом розгляду заяви та вказаних документів керівництвом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України 26.04.2019 року складено та затверджено висновок «Про можливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», лейтенанту запасу ОСОБА_1 » в сумі 768 400, 00 грн., який направлено для прийняття остаточного рішення на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України, як розпорядника бюджетних коштів (висновок «Про можливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», лейтенанту запасу ОСОБА_1 », який складено та затверджено 26.04.2019 року).

Рішенням №126 від 12.06.2019 року комісією Адміністрації прикордонної служби України відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» лейтенанту запасу ОСОБА_1 .

З рішення відповідача від 12.06.2019 року № 126 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги слугувало те, що ОСОБА_1 звернувся до МСЕК вперше у 2015 році, а вдруге (повторно) у 2019 році, відповідно між даними зверненнями пройшов дворічний термін, встановлений статтею 16-3 Закону.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно із частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Частиною першою статті 16-2 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до частини другої статті 16-3 наведеного Закону у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно із частиною 4 статті 16-2 Закону № 2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, визначається при умові, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності відповідно.

Зазначені положення статті 16-3 застосовуються під час вирішення питання щодо отримання допомоги у випадку встановлення під час повторного огляду вищої (порівняно з вже встановленою) групи інвалідності, або встановлення більшого (порівняно вже встановленим раніше) відсотка втрати працездатності.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу вперше довідкою від 27.05.2015 року Одеської обласної МСЕК № 2 було встановлено втрату професійної працездатності 25 % внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини. Саме внаслідок встановлення позивачу 25% втрати професійної працездатності на підставі рішення відповідача від 18.06.2015 року № 179 ОСОБА_1 була призначена та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 21 315 грн..

Натомість, при повторному огляді, 17.04.2018 року Одеською обласною МСЕК №1 позивачу було встановлено 1 групу інвалідності категорії «Б» саме з 17.04.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, про що видана довідка серії АВ № 238385 від 17.04.2019 року.

Таким чином, з урахуванням пункту 3 Порядку № 975 право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу вперше 1 групи інвалідності виникло у ОСОБА_1 саме з 17.04.2019 року.

Оскільки при первинному огляді позивачу інвалідність встановлена не була, суд дійшов висновку, що обмеження передбачене пунктом 8 Порядку № 975 та абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII щодо позивача не є застосовними у спірних правовідносинах.

Суд також враховує, що Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким був доповнений пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, набрав чинності з 01.01.2017 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону № 1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) ОСОБА_1 групи інвалідності з 17.04.2019 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17) та у постанові від 21 червня 2018 року по справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18) і суд не вбачає підстав від неї відступати.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, є помилковими.

Крім того, з урахуванням п.53 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ковач проти України», п.59 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Отже з урахуванням вищевикладеного, суд вважає рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги від 12.06.2019 № 126 таким, що суперечить вимогам Закону № 2011-XII, тому підлягає скасуванню як незаконно прийняте.

Щодо позовної вимоги про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 768400,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Водночас у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.03.2019 справа № 1640/2592/18.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, з наведеного вище можна дійти висновку, що коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14.06.2007 у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» наголосив, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Таким чином, наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

З огляду на вищевказане, суд відхиляє посилання Відповідача на те, що зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби України призначити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Адміністрації Державної прикордонної служби України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно, суд не вбачає втручання у дискреційні повноваження Адміністрації Державної прикордонної служби України та вважає позовні вимоги в цій частині належним та обґрунтованим способом захисту порушених прав Позивача.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене вище, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 є саме зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 768400,00 грн.

.Відносно позовних в частині вжиття заходів щодо виплати одноразової грошової допомоги, суд вважає необхідним відмовити в цій частині, оскільки вони є передчасними а також процедура призначення та виплати одноразової грощової допомоги регулються порядоком №975 та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували б на те, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду.

Таким чином, оскільки відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення, а встановлені обставини справи свідчать про його протиправність, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому даний адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України

Керуючись ст.ст.139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №126 комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», лейтенанту запасу ОСОБА_1 ».

3. Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 768400,00 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний суддею 25.10.2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.