Справа № 753/15826/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2019 року

Київ

справа №753/15826/16-а

провадження №К/9901/34125/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Губської О. А.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції інспектор роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Рогоза А. С., лейтенанта поліції інспектор роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Ковалевської О. А., третя особа - Департамент патрульної поліції, про визнання дій протиправними, скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою представника Департаменту патрульної поліції на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Леонтюк Л. К., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Шурка О. І. (головуючий), Василенка Я. М., Степанюка А. Г.

І. Суть спору:

1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до сержанта поліції інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП у місті Києві Рогоза А. С., лейтенанта поліції інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП у місті Києві Ковалевської О. А., в якому просив:

1.1. визнати дії інспектора 5 роти 2 батальйону УПП у місті Києві сержанта поліції Рогози А. С. по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно постанови серії ПС2 № 998770 від 17 серпня 2016 року неправомірними;

1.2. постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) відносно ОСОБА_1 серії ПС2 № 998770 від 17 серпня 2016 року скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;

1.3. визнати дії інспектора 5 роги 2 батальйону УПП у місті Києві лейтенанта поліції Ковальскої О. А. по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно постанови серії АР № 274026 від 18 серпня 2016 року неправомірними;

1.4. постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 серії АР № 274026 від 18 серпня 2016 року скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

2. Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 29 грудня 2016 року залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, Департамент патрульної поліції.

3. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 серпня 2016 року о 14 год. 30 хв. на вул. Еспланадній, 8/10 у місті Києві ним здійснено зупинку транспортного засобу та припарковано на тротуарі на початку дорожнього знаку зупинка громадського транспорту, автомобіль «BYD», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності дружині позивача ОСОБА_2

4. Департамент патрульної поліції в запереченні проти позову наполягав на безпідставності останнього та просив відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірних дій і постанов.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5. Інспектор поліцейський Рогоза А. С. 17 серпня 2016 року виніс постанову серії ПС2 № 998770 про накладення адміністративного стягнення на позивача, яке стосувалося адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме здійснення зупинки ближче 30 метрів до зупинки громадського транспорту і, відповідно, скоєння правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в сумі 255 гривень.

6. Згодом позивач, повернувшись до автомобіля, не виявив останнього на місці, після чого зателефонував до поліції з метою з`ясування обставин події. Позивача повідомили, що авто за порушення правил дорожнього руху евакуйоване на штрафний майданчик, де його після сплати вартості транспортування можна буде отримати.

7. 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 прибув до УПП у місті Києві з метою уточнення обставин щодо подій 17 серпня 2016 року на вул. Еспланадній, 8/10 у місті Києві та причин тимчасового затримання транспортного засобу.

8. В УПП у місті Києві позивачеві вручено іншу постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , яке стосувалося адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

9. Друга постанова серії АР № 274026 датована 18 серпня 2016 pоку та складена лейтенантом поліції, інспектором роти № 5 батальйону № 2 Ковалевською О. А., про порушення ОСОБА_1 . підпункту «е» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки ближче 30 метрів до зупинки громадського транспорту, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам руху і відповідно скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП. Цією постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

10. Позивач, уважаючи протиправними вказані постанови та дії відповідачів щодо притягнення його до адміністративної, звернувся до суду.

11. В аспекті предмету доказування суди першої й апеляційної інстанції констатували відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, як-от фото- чи відеозйомки вчиненого порушення або інших доказів.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

12. Дарницький районний суд м. Києва постановою від 9 лютого 2017 року позов задовольнив частково:

12.1. визнав неправомірними дії інспектора 5 роти 2 батальйону УПП у місті Києві сержанта поліції Рогози А. С. по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, згідно постанови серії ПС2 № 998770 від 17 серпня 2016 року;

12.2. скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 серії ПС2 № 998770 від 17 серпня 2016 року, а справу закрив у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;

12.3. визнав неправомірними дії інспектора 5 роги 2 батальйону УПП у місті Києві лейтенанта поліції Ковальскої О. А. по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, згідно постанови серії АР № 274026 від 18 серпня 2016 року;

12.4. скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 серії АР № 274026 від 18 серпня 2016 року, а справу закрив у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

13. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із не підтвердження доказами факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

14. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 13 квітня 2017 року скасував постанову Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року в частині закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а в решті постанову суду першої інстанції залишив без змін.

15. У своєму рішенні апеляційний суд погодився з позицією суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем обов`язку довести суду правомірність спірних постанов належними та допустимими доказами. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у суду повноважень щодо закриття справи про адміністративне правопорушення, що й слугувало частковому скасуванню рішення суду першої інстанції.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

16. Департаменту патрульної поліції подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

17. У скарзі автор просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року в частині залишення без змін постанови суду першої інстанції та увалити у відповідній частині рішення про відмову в позові.

18. Заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надійшло.

V. Оцінка Верховного Суду

19. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

21. Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

22. За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

23. Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

24. Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

25. Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

26. Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

27. Аналіз обставин справи, установлених судами першої й апеляційної інстанцій і підтверджених матеріалами справи, та мотивів, покладених в основу оскаржуваних судових рішень, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними, допустимими та достовірними доказами допущення порушення з боку позивача Правил дорожнього руху та, відповідно, у вчиненні правопорушень, передбачених частинами першою та третьою статті 122 КУпАП.

28. Відтак, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для скасування спірних постанов і задоволення позову у відповідній частині.

29. Доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи, вказаного висновку не спростовують.

30. При цьому в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Разом із цим, суд касаційної інстанції зауважує на такому. Відповідно до статті 159 КАС України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

33. Європейський суд з прав людини (надалі - Суд) неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності надання оцінки аргументам учасників справи, які мають значення для розгляду справи в суді.

34. Крім того, як зазначено у Висновку Консультативної ради європейських суддів від 18 грудня 2008 року № 11 (2008) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, якість судового рішення залежить, головним чином, від якості його обґрунтування, при цьому викладення підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але є насамперед гарантією проти свавілля, оскільки, по-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати доводи, що становлять основу рішення та забезпечують його правомірність; по-друге, дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими та давати можливість читачеві прослідкувати логіку міркувань, що призвели до ухвалення суддею рішення. До того ж, обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд). Крім того, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти встановленню юридичної визначеності, адже вона гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

35. Суди першої й апеляційної інстанцій викладеного не дотримались.

36. Так, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідачів, не навів жодної мотивації такого свого висновку, не послався на жоден нормативний акт і відповідний доказ, і не зазначив, яким чином задоволення вказаних позовних вимог сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача.

37. Апеляційний суд залишив указане питання поза увагою.

38. Відтак, рішення судів у цій частині не можна визнати обґрунтованими.

VІ. Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

39. Отже, зважаючи на викладене та приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідачів - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

40. В іншій частині оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що є підставою для залишення їх без змін у порядку статті 350 КАС України.

VII. Судові витрати

41. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

2. Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року у не скасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 753/15826/16-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та направити справу до Дарницького районного суду м. Києва на новий розгляд у відповідній частині позовних вимог.

3. В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року у не скасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 753/15826/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

О. А. Губська