Справа № 260/405/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8258/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 260/405/19 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплекс" про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції - Скраль Т.В.,

час ухвалення рішення - 21.06.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 26.06.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

25 березня 2019 року, Головне управління ДФС у Тернопільській області, звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКС", якою просить ухвалити рішення про стягнення з рахунків у банках Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКС" (), що обслуговують такого платника та за рахунок готівки, що належить ТОВ "АГРО КОМПЛЕКС" кошти у розмірі податкового боргу в сумі 39 492,94 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на р/р НОМЕР_1 , код одержувача 37625079, МФО 899998, код бюджетної класифікації 18010400.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно довідки про наявність податкового боргу за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі - 39 492,94 грн. в т.ч.: по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 39 492,94грн. (основний платіж - 39 492,94 грн.). Заборгованість по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виникла у зв`язку із несплатою самостійно визначеного платником узгодженого податкового зобов`язання нарахованого відповідно до податкової декларації № від 30.01.2018 року, згідно з якою визначено зобов`язання в сумі - 39 586,66 грн. із сплатою рівними частками квартально в розмірі 9 896,69 грн. Враховуючи переплату в сумі 93,72 грн., у відповідача заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на даний час складає 39 492,94 грн. Вказаний боргу відповідачем не сплачений.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 260/405/19 позовні вимоги задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без врахування всіх наявних обставин та викладених фактів, оскільки вказуючи в прохальній частині позову два способи погашення податкового боргу платника податку є лише виключними заходами щодо погашення боргу.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 260/405/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів справи встановлено, в банківських установах на ім`я ТОВ «АГРО КОМПЛЕКС» відкриті поточні банківські рахунки, з яких може проводитись стягнення податкового боргу, (а.с. 20-22).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь Головного управління ДФС у Тернопільській області з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКС" податкового боргу в сумі 39 492,94 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на р/р НОМЕР_1 , код одержувача 37625079, МФО 899998, код бюджетної класифікації 18010400 за рахунок коштів, які знаходяться на розрахункових рахунках у банках, що обслуговують такого платника. В частині стягнення боргу за рахунок готівки судом відмовлено за недоведеністю в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідачем до контролюючого органу самостійно було подано звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 30 січня 2018 року за 2018 року із самостійно задекларованою сумою податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету у розмірі 39 586, 66 грн., (а.с. 37-38). Проте, самостійно задекларована сума податкового зобов`язання залишається несплаченою відповідачем у повному обсязі.

Враховуючи переплату в сумі 93, 72 грн., у відповідача заборгованість по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки складає 39 492, 94 грн., (а.с. 22-25).

Податковий борг відповідача підтверджений матеріалами справи, зокрема довідкою про наявність податкового боргу (а.с. 13) та обліковою (інтегрованою) карткою платника податків (а.с. 22-25), податковою вимогою та доказами її вручення (а.с.40), розрахунком податкового боргу (а.с.15-19).

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок реалізації права органу державної фіскальної служби на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу визначено ст. 95 Податкового кодексу України. Зокрема, положеннями статті 95 пунктом 1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Слід також зазначити, що пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Орган державної фіскальної служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної фіскальної служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної фіскальної служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної фіскальної ї служби.

Окрім того, відповідно до пункту 95.4 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, затвердженим Постановою КМУ № 1244 від 29 грудня 2010 року.

Таким чином, погашення податкового боргу платника податку здійснюється шляхом: (1) стягнення грошових коштів, які знаходять на його рахунках, за рішенням суду; (2) продажу його майна, що перебуває в податковій заставі, за рішенням суду про надання дозволу; (3) стягнення коштів за рахунок готівки за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що податковий орган повинен обов`язково зазначати джерело погашення податкового боргу: кошти, готівка чи майно платника податків, оскільки від цього залежить порядок реалізації повноважень та предмет доказування у справі. Натомість, у позовній заяві позивач вказує два способи погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків у банках відповідача та за рахунок готівки такого відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 260/405/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 01.11.2019 року