Справа № 208/3208/16-а
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №208/3208/16-а

адміністративні провадження №К/9901/29369/18, № К/9901/29370/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 208/3208/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (назву якого в подальшому змінено на Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області; далі - Дніпродзержинське ОУ ПФУ, Кам`янське ОУ ПФУ відповідно) про зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Кам`янського ОУ ПФУ на

постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Семененка Я.В., суддів Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю. -

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 31.03.2016, 07.04.2016, 25.05.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами, в яких просив зобов`язати Міністерство соціальної політики України вчинити дії, направлені на збільшення розміру призначеної йому пенсії до рівня прожиткового мінімуму, затвердженого законом, а також просив стягнути моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що починаючи з 01.09.2015 розмір призначеної та виплачуваної йому пенсії є меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, що не відповідає положенням статті 46 Конституції України.

2. Ухвалами Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2016 та від 30.06.2016 адміністративні позови об`єднані в одне провадження з огляду на те, що вони мають один предмет спору та пред`явлені до одного й того ж відповідача.

3. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2016 в якості співвідповідача залучено до участі у справі Дніпродзержинське ОУ ПФУ.

4. Заводський районний суд Дніпродзержинської області постановою від 12.08.2016 відмовив у задоволенні позовних вимог.

5. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 12.01.2017 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове, яким частково задовольнив позовні вимоги:

зобов`язав Дніпродзержинське ОУ ПФУ з 01.09.2015 здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням положень статті 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов`язати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат;

в іншій частині позовних вимог - відмовив.

6. 06.02.2017 ОСОБА_1 та 10.02.2017 Кам`янське ОУ ПФУ звернулися до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, відповідно, в яких, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017, при цьому позивач просить суд касаційної інстанції ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а пенсійний орган - залишити в силі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.08.2016.

7. Вищий адміністративний суд України ухвалами від 03.04.2017 відкрив касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

8. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

9. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дніпродзержинському ОУ ПФУ, яке в подальшому змінило назву на Кам`янське ОУ ПФУ та з 26.02.2014 отримує пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії, з урахуванням державної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - постанова № 265), становить 949,00 грн.

Такий розмір пенсії відповідав розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що був встановлений законом до 01.09.2015.

Законом України від 17.09.2015 №704-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.09.2015 збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (із 949, 00 грн до 1074, 00 грн).

Із зміною розміру прожиткового мінімуму розмір пенсії позивача збільшено не було.

З 01.05.2016 згідно зі статтею 7 Закону України від 25.12.2015 № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1130, 00 грн.

З розпорядження відповідача від 10.08.2016 № 173603 видно, що розмір пенсії позивача залишився незмінним та становить 949, 00грн.

Пенсію позивачу обчислено із стажу зарахованого по 31.03.2012, що становить 20 років 19 днів, в тому числі по Списку № 1 - 7 років 5 місяців 8 днів та заробітної плати за період роботи з 01.05.1988 по 30.04.1993 та даних системи персоніфікованого обліку з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.04,2005 по 31.12.2008, з 01.07.2009 по 09.09.2009, з 01.10.2009 по 09.10.2009, з 01.11.2009 по 08.11.2009, з 01.12.2009 по 08.12.2009, з 01.01.2010 по 07.01.2010, з 01.02.2010 по 06.02.2010, з 01.03.2010 по 07.03.2010, з 01.04.2010 по 06.04.2010, з 01.05.2010 по 07.05.2010, з 01.06.2010 по 06.06.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 31.03.2012.

Індивідуальний коефіцієнт стажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 застосований з урахуванням кратності 1,35-0,36450 (20 років загального стажу + 7 років (пільгового стажу) х 12 = (324 місяців :12:100 х 1,35).

Індивідуальний коефіцієнт заробітку 0,71973, заробіток для обчислення пенсії з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2013 рік - 1943,98 грн. (2700,98x0,71973).

Розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01.07.2016 складає949,00 грн., з яких:

708,58 грн - розмір пенсії за віком (2700,98 грн. х 0,71973 х 0,36450);

163,13 грн - доплата до прожиткового мінімуму при неповному стажі 35 років (324 місяці х 1130,00 : 420 місяців (35 років х 12) = 871,71 грн - 708,58 грн.

77,29 грн - державна адресна допомога до 949,00грн.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, пенсійним органом правомірно, з урахуванням положень чинного законодавства, визначено розмір призначеної позивачу пенсії, який становить 949,00 грн, оскільки за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) (менше 35 років для чоловіків) пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

13. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що положеннями статті 46 Конституції України, яка є нормою прямої дії, імперативно визначено право громадян на пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до Міністерства соціальної політики України, суд апеляційної інстанції вказав на те, що у спірному випадку, відповідальним за визначення розміру пенсії позивача є пенсійний орган, на обліку якого знаходиться позивач, у зв`язку з чим підстав для висновку про те, що саме Міністерством соціальної політики України завдано моральної шкоди позивачу не існує.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вказав на те, що сам факт наявності невиплаченої різниці між нарахованою пенсією та фактичним прожитковим мінімумом не може свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Такі обставини свідчать лише про заподіяння особі матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих сум пенсійних виплат. Будь-якого іншого обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивачу, заявлені позови не містять.

IV ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14. Касаційну скаргу позивач обґрунтував тим, що він з 01.09.2015 не отримує пенсії на рівні мінімального прожиткового мінімуму в якому враховано мінімальній набір товарів і послуг необхідних для життєдіяльності людини. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що він хворіє і не в змозі купувати ліки, які йому необхідні.

15. Касаційна скарга пенсійного органу вмотивована тим, що при неповному 35-річному стажі позивачу здійснюється доплата до прожиткового мінімуму та державна адресна допомога до 949, 00 грн, як цього вимагає законодавство.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Верховний Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги пенсійного органу та часткове задоволення касаційної скарги позивача з огляду на таке.

17. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані, зокрема нормами Закону №1058-IV та Закону № 1788-ХІІ.

19. Згідно із пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

20. Частиною першою статті 28 Закону №1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

21. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком (частина друга статті 28 Закону № 1058-IV).

22. Відповідно до частини третьої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

23. Пунктом 2 постанови № 265 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

24. З огляду на вищенаведені норми Закону № 1058-IV та постанови № 265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949, 00 грн, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

25. Крім того, абзацом 2 частини першої статті 58 Закону № 1058-IV установлено, що організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування, що базується на принципах, закріплених у статті 7 цього Закону, серед яких має місце заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.

26. Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.

27. Частина третя статті 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у частині другій статті 7 Закону №1058-IV.

28. Їх застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.

29. Таким чином, законодавством відмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.

30. Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.

31. Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови №265, Закону України від 18.05.2004 № 1727-IV «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України від 01.06.2000 № 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.

32. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та частини третьої статті 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя ОСОБА_1 не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.

33. Оскільки, у справі, яка розглядається страховий стаж позивача на момент призначення пенсії склав менше 35 років, то відсутні підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову, в межах розгляду даної справи.

33. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 607/8511/17,від 31.10.2018 у справі № 148/625/17 та від 17.05.2019 року у справі № 709/2410/16.

34. Згідно із частиною першою статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

35. З огляду на наведене, оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 слід скасувати із залишенням в силі постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.08.2016, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 скасувати, а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.08.2016 у справі №208/3208/16-а - залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Л.В. Тацій,

Судді Верховного Суду