Справа № 813/6544/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2019 року

Київ

справа №813/6544/13-а

адміністративне провадження №К/9901/5605/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 (суддя Сасевич О.М.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2015 (судді Судова-Хомюк Н.М., Гуляк В.В., Коваль Р.Й.)

у справі № 813/6544/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід»

до Самбірська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід» (далі - позивач, ТОВ «Ніка Захід») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач, Самбірська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2013 року, прийняте Старосамбірською МДПІ Львівської області ДПС на підставі акта позапланової перевірки, складеного ДПС у Львівській області №65/22-10/32893148 від 17.05.2013 року, а також податкові повідомлення-рішення № , № від 13.08.2013 року, прийняті Самбірською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Львівській області № 7441/10/10-8005/481 від 09.08.2013 року про результати розгляду первинної скарги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2015, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2015 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 12.04.2013 по 08.05.2013 (термін проведення перевірки продовжувався з 26.04.2013 на 5 робочих днів відповідно до наказу від 24.04.2013 № 281), на підставі направлень від 12.04.2013 № 1872, № 1873, № 1874, № 1875, № 1876, наказу від 11.04.2013 № 254, згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ніка Захід» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.10.2012 по 31.12.2012, дотримання вимог валютного законодавства та повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за січень-лютий 2013 року, за результатами якої складено акт від 17.05.2013 № 65/22-10/32893148 та встановлено порушення позивачем вимог пункту статті 44, пункту 135.1, підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.10 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік у розмірі 462 566 грн та занижено податок на прибуток у розмірі 1 870 230 грн за 4 квартал 2012 року; підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 198.1-198.3, підпункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 851 675 грн. за листопад, грудень 2012 року та січень 2013 року.

На підставі вказаного акту Старосамбірською МДПІ Львівської області ДПС (правонаступником якої є відповідач) 01.06.2013 було винесено податкове повідомлення-рішення № 000482210 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток (1 870 230,00 грн) та штрафними санкціями (935 115,00 грн), а також податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (851 675,00 грн) та штрафними санкціями (429 460,00 грн).

Не погоджуючись із рішеннями Старосамбірської МДПІ Львівської області ДПС позивачем, в порядку адміністративного оскарження, було подано до ГУ Міндоходів у Львівській області (ДПС у Львівській області) первинну скаргу №1106/13 від 11.06.2013 року із вимогою скасувати податкове повідомлення-рішення № 000482210 та податкове повідомлення-рішення № .

Головним управлінням Міндоходів у Львівській області рішенням про результати розгляду первинної скарги № 7441/10/10-8005/481 від 09.08.2013 було залишено без змін податкове повідомлення-рішення № 000482210, частково скасовано податкове повідомлення-рішення № (в частині 3 622,50 грн. штрафних санкцій) по ПДВ, зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік на 462 566,00 грн. У зв`язку із чим, Самбірською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 13.08.2013 щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 462 566 грн та податкове повідомлення-рішення № від 13.08.2013 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (851 675,00 грн) і штрафними санкціями (425 837,50 грн).

Як вбачається з акту перевірки від 17.05.2013 № 65/22-10/32893148 та доводів касаційної скарги, фактичною підставою для донарахування позивачу зазначених податкових зобов`язань слугували висновки перевіряючих про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Кернел Трейд», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. Вказані висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що відвантаження продукції позивачем з території ПАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» фактично не відбувалося. Транспортні засоби з номерними знаками, які зазначені в товарно-транспортних накладних згідно відповіді ДАІ не зареєстровані. Відтак, фактично ТОВ «Кернел Трейд» товари для позивача не поставлялися, а були оприбутковані по факту поставки від невідомих постачальників. На думку податкового органу вказані дії привели до заниження доходу позивачем, внаслідок не включення до доходу безповоротної фінансової допомоги у товарній формі.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагентом правочину, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Отже, показники доходів та витрат безпосередньо впливають на об`єкт оподаткування.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 04.12.2007 між позивачем та ТОВ «Кернел Трейд» було укладено дистриб`юторську угоду №648/07. За умовами такої угоди ТзОВ «Ніка Захід» набуло статусу офіційного дистриб`ютора продукції та послуг ряду торгових марок та права розповсюджувати відповідну продукцію на погодженій сторонами території. Угодою передбачено також, що продавець (ТзОВ «Кернел Трейд») продає, а дистриб`ютор (ТОВ «Ніка Захід») реалізує у роздрібні торгові точки або через посередників обумовлену сторонами продукцію (споживчі товари - олія, корнішони, шампіньйони, тощо). Таким чином, виходячи зі змісту вказаної угоди між ТзОВ «Кернел Трейд» та позивачем мали місце правовідносини із поставки товару. Умовами дистриб`юторської угоди №648/07 було передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах DDU (згідно Інкотермс-2000). Умови поставки DDU, визначені Інкотермс-2000, покладають обов`язок доставки товару на продавця, однак, без митного очищення та розвантаження. При цьому, сторони також визначили місце поставки товару - склади позивача за адресами: м.Львів, Персенківка кінцева, м. Стрий, Болехівська 34, м. Самбір, Клинівка 2А, м. Червоноград, Львівська 57.

18.12.2012 між позивачем та ТОВ «Кернел Трейд» було укладено дистриб`юторську угоду № 873/12. За цією угодою мали місце аналогічні правовідносини, що й зазначені вище, та на тих же умовах поставки (DDU) та за тими ж місцями поставки (м. Львів, Персенківка 72, м. Стрий, Болехівська 34, м. Самбір, Клинівка 2А, м. Червоноград, Львівська 57).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок із доставки товару за дистриб`юторськими угодами № 648/07 та № 873/12 було покладено на ТзОВ «Кернел Трейд».

Позивачем на підтвердження реального виконання дистриб`юторських угод та фактів здійснення господарських операцій між сторонами було подано копії видаткових накладних №№РН-087284 від 02.11.2012 року, РН-087286 від 02.11.2012 року, РН-087289 від 03.11.2012 року, РН-087291 від 03.11.2012 року, РН-087294 від 03.11.2012 року, РН-087861 від 10.11.2012 року, РН-087862 від 10.11.2012 року, РН-087863 від 10.11.2012 року, РН-087864 від 10.11.2012 року, РН-088033 від 14.11.2012 року, РН-088201 від 17.11.2012 року, РН-088383 від 21.11.2012 року, РН-088509 від 24.11.2012 року, РН-088729 від 28.11.2012 року, РН-088732 від 28.11.2012 року, РН-088794 від 30.11.2012 року, РН-088795 від 30.11.2012 року, РН-088796 від 30.11.2012 року, РН-089471 від 08.12.2012 року, РН-089473 від 08.12.2012 року, РН-089474 від 08.12.2012 року, РН-089888 від 17.12.2012 року, РН-089890 від 17.12.2012 року, РН-089891 від 17.12.2012 року, РН-090200 від 22.12.2012 року, РН-090201 від 22.12.2012 року, РН-090197 від 22.12.2012 року, РН-090360 від 27.12.2012 року, РН-089889 від 17.12.2012 року. У таких видаткових накладних відображено рух товару від ТзОВ «Кернел Трейд» до ТзОВ «Ніка Захід» на загальну суму 4 259 383,03 грн., окрім того 851 876,61 грн. ПДВ.

Також, судом було досліджено подані позивачем платіжні доручення №№, , , , , , , 2636, 2801, 2827, 3061, 3140, 3187, 3281, 3351, 3417, 3431, 3461, 3485, 3549, 3583, які підтверджують здійснення позивачем оплати (на загальну суму 5 452 672,08 грн., окрім того 1 090 534,42 грн. ПДВ) на користь ТзОВ «Кернел Трейд» за товар, який постачався останнім. Зазначені докази підтверджують виконання покупцем своїх обов`язків за дистриб`юторськими угодами в частині оплати за товар та, відповідно, про спрямування намірів позивача на реальне виконання умов укладених угод, а також про понесені витрати позивача на придбання товару.

На підтвердження реальності здійснюваних із ТОВ «Кернел Трейд» господарських операцій, позивачем було також подано товарно-транспортні накладні, в якиїх відображено факти перевезення товару від ТОВ «Кернел Трейд» до ТзОВ «Ніка Захід» на загальну суму 5 311 487,34 грн.

Як встановлено судом, усі зазначені товарно-транспортні накладні містять відмітки про відпуск товару ТзОВ «Кернел Трейд» (підпис та кругла печатка), а також відмітки про одержання товару ТзОВ «Ніка Захід» (підпис та кругла печатка), доставка товару здійснювалася за обумовленими в дистриб`юторських угодах адресами.

Доводи податкового органу щодо того, що зазначені транспортні засоби у товарно-транспортних накладних не зареєстровані спростовані судами попередніх інстанцій, якими було встановлено, що вказані транспортні засоби, на які посилається відповідач, не зазначалися у поданих товарно-транспортних накладних. Разом із тим, ті транспортні засоби, які дійсно зазначені у ТТН були зареєстровані (згідно даних ДАІ) та, відповідно, це свідчить про можливість здійснення перевезення товару з їх використанням.

Вірним є і висновок судів попередніх інстанцій, що законодавчо не встановлено вимоги про використання перевізниками виключно транспортних засобів, які йому належать на праві власності.

Безпідставним є і посилання податкового органу на відсутність взаємовідносин між позивачем та ПАТ «Полтавське ХПП», оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що у даних правовідносинах на позивача не покладався обов`язок із здійснення транспортування товарів. Відтак, на позивача не покладається й обов`язок із оформлення такого процесу, а тому він не повинен перебувати у правовідносинах із суб`єктами, у яких відбувається відвантаження товару, також на позивача не може покладатися відповідальність за неналежне оформлення процесу транспортування товару та необхідних супровідних документів.

Таким чином, в матеріалах справи в повному об`ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2015 у справі № 813/6544/13-азалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко