Справа № 201/7210/19
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/7210/19
Провадження № 2-а/201/344/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 червня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренко Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 14 червня 2019 року близько 14.25 годині інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренко Романом Анатолійовичем винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАПП і накладено штраф в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки його автомобіль було безпідставно зупинено поліцейським, в порушення ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач у судове засіданні не з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомленим належним чином.

Відповідач інспектор 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Бондаренко Р.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, позовні вимоги не визнав, надав відзив на позов. Вважає вказану постанову законною, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, є відеозапис події і порушення позивача. Вважає, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Позов вважає не доведеним і безпідставним. Просив справу розглянути без його участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

У судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2019 року близько 14.25 годині інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Романом Анатолійовичем було зафіксовано, що автомобіль «Mersedes-Benz GLE 350D 4 Matic», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , цей автомобіль під час руху в місті Підгордне Е50 траса М 04 231 км був зупинений поліцейським згідно п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» за керування тз без поліса ОЦПСВВ тз, при зупинці працівником поліції, позивач не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію. На думку вказаного поліцейського, позивач допустив порушення п. 9.9 (б) Правил дорожнього руху України: аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову, якою визначено, що позивач допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕАВ № 1230460 від 14 червня 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., вказану постанову ЕАВ №1230460 від 14 червня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення в той же день було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду, отже позивач не позбавлений права на оскарження постанови інспектора патрульної поліції.

У тексті постанови зазначено, що 14 червня 2019 року близько 14.25 годині інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Романом Анатолійовичем було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Mersedes-Benz GLE 350D 4 Matic», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , цей автомобіль під час руху в місті Підгордне Е50 траса М 04 231 км був зупинений поліцейським згідно п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» за керування тз без поліса ОЦПСВВ тз, при зупинці працівниками поліції не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію. На думку вказаного поліцейського, позивач допустив порушення п. 9.9 (б) Правил дорожнього руху України: аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову ЕАВ № 1230460 від 14 червня 2019 року якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн.

Але для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було правових підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби не є законною та є такою, що підлягає скасуванню.

Суд установив, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції пред`являти страховий поліс лише у випадках, передбачених законодавством.

Вказані випадки чітко прописані в Законі України від 01 липня 2004 року «Про загальнообов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власника наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 21.2 ст. 21 цього Закону - «Забезпечення обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності» встановлено, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо - транспортних пригод.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 встановлено, що при використанні транспортного засобу дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п. 21.4 ст. 21 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Отже, законодавець чітко розмежував процедуру передачі водійських документів страхового полісу. Випадки, коли виникає обов`язок пред`являти поліс, відрізняються від випадків, коли виникає обов`язок пред`являти посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Тобто, вимагання інспектора поліції надати поліс, в будь-яких інших випадках, крім вищезазначених незаконне. 1.6. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Так, відповідно до п. 21.2. Закону, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 N 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Проте, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» - поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Проте, стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» не містить такої підстави для зупинення поліцейським транспортного засобу, як «керування тз без поліса ОЦПСВВ тз» або «з метою перевірки поліса ОЦПСВВ тз».

Отже, судом встановлено, що відповідач безпідставно здійснив зупинення транспортного засобу позивача.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для зупинення транспортного засобу в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 17.07.2019р. по справі №334/305/17(2-а/334/221/17), від 15.03.2019р. по справі № 686/11314/17.

Відповідно до п.9.9.(б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 статті 122 КУпАП зазначено, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим, оскаржувана постанова містить відомості щодо здійснення фіксації правопорушення DM4573, DM4705. При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Проте до матеріалів справи відповідачем не надано об`єктивних доказів скоєння позивачем правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що постановою не підтверджується факт порушення позивачем п.9.9. (б) Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь яких фактичних даних, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Разом із тим, згідно ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 2. Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 5 Розділу ІІІ даної Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

За п. 9 Розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно із п. Розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

За правилами ст. 283 КУпАП постанова, серед іншого, повинна містити дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В силу ст.ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Винесення постанови, тим саме притягнення до відповідальності на підставі двох суперечливих доказах (протокол та пояснення особи), є необ`єктивним розглядом справи та відтак незаконним.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За вимогами ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Винесення постанови, тим саме притягнення до відповідальності на підставі двох суперечливих доказах (протокол та пояснення особи), є необ`єктивним розглядом справи та відтак незаконним.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивач не погоджувався із підставами притягнення його до адміністративної відповідальності, але з постанови не вбачається, чому інспектор віддав перевагу власним переконанням та не прийняв до уваги пояснення правопорушника.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає судді підстави дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак достатніх доказів того, що ОСОБА_1 порушив п.9.9.(б) ПДР, зокрема, відповідного відеозапису фіксуючого скоєння правопорушення, фото цього правопорушення, пояснення свідків відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018р. по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018р. по справі № 524/5536/17.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренко Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі.

Щодо клопотання представника УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про залучення останнього до участі у справі в якості співвідповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки ОСОБА_2 є співробітником УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та оскаржуються його дії при виконанні службових повноважень, у зв`язку із чим не потребує додаткового залучення УПП до участі у справі.

На підставі ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренко Романа Анатолійовича щодо зупинення 14.06.2019р. транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 350D 4 Matic державний номер НОМЕР_1 та винесення постанови серії ЕАВ № 1230460 від 14.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Постанову серія ЕАВ № 1230460 від 14.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Романом Анатолійовичем - скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Федоріщев