Справа № 160/7622/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Справа № 160/7622/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
08 серпня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, в якому просив:
- визнати протиправним рішенням Міністерства оборони України від 29 березня 2019 року № 40 щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення третьої групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення третьої групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Міжрайонної лівобережної МСЕК м. Дніпра при первинному огляді інвалідів 01.11.2018 року, встановлено третю групу інвалідності, довідка серії 12 АББ № 018945. З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, звернувся до Дніпропетровського ОВК з відповідною заявою та документами до неї. Однак, 28.04.2019 року в Дніпропетровському ОВК отримав Виписку з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.03.2018 року № 40 з відмовою у здійсненні виплати, оскільки 23.02.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок поранення, що сталося 26.07.2014 року, а 29.10.2018 року під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю третьої групи, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, та групу встановлено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності, немає підстав для призначення одноразової допомоги. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує його права на отримання належної одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оскільки у випадку позивача зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності не відбулось, за наслідками, які спричинили мінно-вибухова травма-контузія, отримана під час виконання бойового завдання, в результаті мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань 07.03.2017 року та рішенням Міжрайонної лівобережної МСЕК м.Дніпра при первинному огляді інваліда 01.11.2018 року встановлено третю групу інвалідності, тому позивачу має бути виплачена грошова допомога.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/7622/19. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
02 вересня 2019 року представником Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до суду були надані письмові пояснення на адміністративний позов, в яких зазначено, зокрема, загальний порядок отримання одноразової грошової допомоги, а також вказано, що між первинною втратою працездатності та черговим оглядом МСЕК, яким позивачу встановлено третю групу інвалідності пройшло більше двох років. Отже, підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає, відмова у призначенні одноразової допомоги у даному випадку є правомірно.
06 вересня 2019 року представником відповідача (за довіреністю від 20.12.2018 № 220/578/д) надано до суду відзив, в якому зазначив, що не погоджується з вимогами, викладеними в позовній заяві та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Позивачу 23.02.2015 року первинно встановлено 5% втрати працездатності в наслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 26.07.2014 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 003255 від 23.02.2015 року. А після проведення чергового огляду МСЕК визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 108945 від 29.10.2018 року. Отже у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності та черговим оглядом МСЕК, яким позивачу встановлено третю групу інвалідності пройшло більше двох років, підстав для виплати одноразової допомоги немає.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 1991 р.н. проходив службу у Збройних Силах України.
Довідкою військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 29.08.2014 року № 484 підтверджено, що стан старшого лейтенанта ОСОБА_1 після вогнепального непроникаючого сліпого осколкового поранення грудної клітки праворуч, потребує звільнення від службових обов`язків на 15 діб, захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
Довідкою Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України від 04.11.2014 року № 5176 про обставини травм (поранення, контузії, каліцтва) підтверджено, що під час виконання обов`язків військової служби в районі АТО, внаслідок мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, старший лейтенант ОСОБА_1 , 26.07.2014 року одержав вогнепальне непроникаюче сліпе осколкове поранення грудної клітки зправа, після травматичний пульмоніт нижньої долі правої легені, обширну гематому та стороннє тіло м`яких тканин спини зправа. Також, обставини поранення старшого лейтенанта ОСОБА_1 підтверджено актом спеціального розслідування від 29.08.2014 року.
23 лютого 2015 року за результатами огляду МСЕК ОСОБА_1 5 % втрати працездатності одноразово, що підтверджено довідкою МОЗ України про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 003255.
18 січня 2016 року Рішенням військово-лікарської комісії № 347 при в/ч НОМЕР_2 визнано ОСОБА_1 здоровим та придатним до військової служби в високомобільних військах.
В травня 2017 року, згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 від 05.05.2017 року №993, комісією складено акт спеціального розслідування, в якому зазначено, що в ході проведення спеціального розслідування встановлено, що 07.03.2017 року під час виконання завдань за призначенням в зоні АТО командир 3 парашутно- десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону капітан ОСОБА_1 отримав травму, а саме контузію, акубаротравматичне ураження обох вух без ушкодження барабанних перетинок у вигляді помірної артеріальної гіпертензії, феребрастинічного синдрому підгострої сенсевральної глухуватості зі сприйняттям шепітної мови по 4 метра в кожне вухо. В подальшому капітан ОСОБА_1 звернувся в медичний пункт батальйону зі скаргами на головний біль і 10.04.2017 був госпіталізований.
Довідкою Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України від 09.06.2017 року № 1174 про обставини травм (поранення, контузії, каліцтва) підтверджено, що при виконанні службових обов`язків військової служби, в районі проведення АТО, під час виконання бойового завдання в результаті мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, капітан ОСОБА_1 одержав мінно-вибухову травму: контузію акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок, у вигляді помірної артеріальної гіпертензії, церебрастенічного синдрому, під гострої сенсевральної приглуховастості зі сприйняттям шепівної мови по 4 метра кожним вухом.
Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2443 від 05 вересня 2018 року було встановлено причинний зв`язок захворювання капітана ОСОБА_2 «травма, поранення, контузія пов`язані із захистом Батьківщини», у зв`язку із чим постанову ВЛК військової частини НОМЕР_2 по причинному захворювання згідно довідки від 29.08.2014 № 484, було відмінено, підстава протокол засідання ЦВЛК № 2443 від 05.09.18.
01 листопада 2018 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу з 29.10.2018 року - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №018945.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № №018945 від 01.11.2018 р., огляд інваліда - первинний, дата чергового переогляду - 15.10.2019 року.
Позивачем, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, були подані документи до уповноваженого органу Міністерства оборони для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.
Відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в п. 32 протоколу № 40 від 29 березня 2019 року, капітану ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 26.07.2014 року (довідка МСЕК серія ААА № 003255 від 23.02.2015), а 29.10.2018 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААБ № 018945 від 29.10.2018).
Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Допомога у зв`язку із встановленням 5 % втрати працездатності виплачена в сумі 4 263 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у виплаті одноразової допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.
У відповідності до частини 2 статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписами частин 2-4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24 січня 2014 року.
Згідно з пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Отже, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Судом встановлено, що 23 лютого 2015 році медико-соціальною комісією встановлено позивачу 5 % втрати працездатності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби (довідка МСЕК серії 12 ААА №003255).
01 листопада 2018 року МСЕК здійснено первинний огляд позивача та встановило ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пораненням, контузією, пов`язаною з захистом Батьківщини тобто понад дворічний термін після встановлення 5% втрати працездатності.
При цьому, згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2443 від 05 вересня 2018 року було встановлено причинний зв`язок захворювання капітана ОСОБА_2 «травма, поранення, контузія пов`язані із захистом Батьківщини», у зв`язку із чим постанову ВЛК військової частини НОМЕР_2 по причинному захворювання згідно довідки від 29.08.2014 № 484, було відмінено, підстава протокол засідання ЦВЛК № 2443 від 05.09.18.
Суд акцентує увагу на тому, що із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії №12 ААБ № 018945 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із травмою, пораненням, контузією, пов`язаною із захистом Батьківщини, з 29.10.2018 року та вперше, при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.
Суд зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в цьому випадку, саме з встановлення інвалідності після первинного огляду.
Зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності після первинного встановлення позивачу інвалідності не відбулось.
Дворічний термін, на який спирається відповідач у пункті 32 протоколу від 29.03.2019 р. №40 в якості обґрунтування відсутності підстав для призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, розпочинається для позивача саме від дня встановлення йому інвалідності при первинному огляді тобто з 01 листопада 2018 року.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача, зазначені у п. 32 проколу засідання комісії Міністерства оборони України від 29.03.2019 р. №40, про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п. 32 рішення Комісії, оформленого протоколом № 40 від 29.03.2019р., не наведено.
При цьому, суд зазначає, що встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку із травмою, що пов`язана із захистом Батьківщини, є підставою для признання і виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме: в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що порушене відповідачем право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з первинним встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок отриманої травми, поранення, контузії пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, підлягає захисту шляхом скасування п.32 рішення Міністерства оборони України, що оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 29.03.2019 р. № 40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, як протиправного, а ефективним способом захисту права позивача, з урахуванням ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві вказану одноразову грошову допомогу, належну до виплати при первинному встановленні ІІІ групи інвалідності.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як передбачено ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішення, що є предметом оскарження. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, системного аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Що стосується судових витрат, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат ним заявлено не було, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати п. 32 рішення Міністерства оборони України від 29 березня 2019 року № 40, що оформлене проколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення третьої групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення третьої групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко