Справа № 826/11965/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про закриття виконавчого провадження ВП №56466467.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року провадження у даній справі - закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та роз`яснено, що даний спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції або вирішити питання про передачу справи до іншого суду за належністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення про закриття виконавчого провадження ВП №56466467.

Позов обґрунтовано тим, що постановою головного державного виконавця Руденка В.В. від 24 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56466467 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду II групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку № 850. Однак, позивачем було повідомлено відповідача про фактичне виконання рішення суду, у зв`язку з чим просив закінчити виконавче провадження ВП №56466467.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку, що оскаржувана бездіяльність відповідача мала місце у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа Октябирського районного суду міста Полтави №554/5683/17, а тому даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч.1 статті 5 КАС України).

В силу вимог ч.1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частинами 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

В той же час, рішення чи дії (бездіяльність) державного виконавця щодо виконання судового рішення, можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП №56466467 з примусового виконання виконавчого листа Октябирського районного суду міста Полтави №554/5683/17 від 20 лютого 2018 року про зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №850.

Постановою державного виконавця від 24 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення та скеровано боржнику до виконання та стягувачу до відома.

Пунктом 2 вказаної постанови боржника в порядку п. 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Позивачем на виконання вказаної вимоги було надано відповідачу лист та висновок від 27 червня 2018 року №15/2-2445 про виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження , однак відповідачем не було закрито виконавче провадження, у зв`язку з чим позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Згідно ч.1 статті 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного вбачається, що у спірних правовідносинах оскарження позивачем бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, повинно здійснюватися шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ, за правилами Цивільного процесуального кодексу.

Отже, зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, оскільки вимоги позивача в рамках даної справи стосуються оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не прийняття рішення про закриття виконавчого провадження ВП №5646646 з примусового виконання виконавчого листа Октябирського районного суду міста Полтави №554/5683/17 від 20 лютого 2018 року у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Головне управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства Октябирським районним судом міста Полтави.

В апеляційній скарзі позивач з посиланням на статтю 29 КАС України зазначає про необхідність вирішення питання про передачу справи до іншого суду за належністю.

Так, відповідно до ч.1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо:

1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування);

2) при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

3) після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

5) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу;

6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду;

7) справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Таким чином, в даному випадку не може бути застосовано норми вказаної статті, оскільки вона стосується питання щодо територіальної юрисдикції, в той час як в розглядуваному спорі мова йде про предметну підсудність.

Відтак, правомірним є рішення суду першої інстанції про закриття провадження в даній справі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку