Справа № 334/1811/18
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.09.2019
Справа № 334/1811/18
Провадження № 2-а/334/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора Терещук Юлії Федорівни Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного державного інспектора Терещук Юлії Федорівни Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №08-02-561/009-0007, винесеної 14.03.2018р. Головним державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області. В позові зазначив, що 14 березня 2018р. Головним управлінням держпраці у Запорізькій області Державної служби України з питань праці було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №08-02-561/0009-0007, якою ОСОБА_1 , арбітражного керуючого, ліквідатора ЗДП «Кремнійполімер» було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 850,00 грн. В даній постанові, підставою притягнення його до відповідальності зазначено: - продовжує допускати порушення чинного законодавства щодо строків виплати заробітної плати; - продовжує допускати порушення чинного законодавства щодо строків розрахунку зі звільненими працівниками. Позивач вважає дану постанову необґрунтованою, такою що прийнята без врахування фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, оскільки 30.11.2016р. в рамках справи про банкрутство №12/58/09 Запорізьке Державне підприємство «Кремнійполімер» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, позивача призначено ліквідатором. Визнання підприємства банкрутом має своїми законодавчо встановленими наслідками зміну статусу такого підприємства. Зазначені зміни полягали в тому, що згідно абз. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»: «Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом». Таким чином, отримання підприємством статусу банкрута вказує на встановлену господарським судом (ще до призначення ліквідатора) неможливість виконувати грошові зобов`язання (перед господарюючими суб`єктами, бюджетом, працівниками та ін.), Згідно абз. 10 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство: «виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках та порядку, передбачених цим розділом (Розділ III Ліквідаційна процедура, ст. 37-48 Закону про банкрутство)». Таким чином, Законом про банкрутство визначено, що після встановлення господарським судом неспроможності виконання боржником грошових зобов`язань та надання йому статусу банкрута, подальше виконання зобов`язань такого боржника (в тому числі по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та ін.) здійснюється у випадках та в порядку встановленому Розділом III Закону про банкрутство. З огляду на вищевикладене, застосування порядку погашення зобов`язань банкрута визначеного іншими нормативними актами є неправомірним, та таким, що суперечить чинному законодавству України. Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство: «у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань(у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури». Згідно абз. 5 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможною боржника або визнання його банкрутом» кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Останнє зумовлює особливий, відмінний від визначеного Контролюючим органом, порядок погашення заборгованості з заробітної плати. Згідно абз. 5 ч.1 ст. 38 Закону про банкрутство: «припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута».

Отже, сама наявність процедури банкрутства щодо певного суб`єкта свідчить про його неспроможність виконати всі свої зобов`язання перед усіма своїми кредиторами, тому числі виконати свої зобов`язання з виплати заробітної плати перед своїми працівниками. З чого доцільно зробити висновок, що наявність заборгованості з виплата заробітної плати в ліквідаційній процедурі є об`єктивно зумовленим явищем, яке не пов`язано з порушенням ліквідатором норм чинного законодавства. Однак, на сьогоднішній день, більшість з контролюючих органів, виходячи з специфіки своєї діяльності, будучи не знайомими з особливостями правового статусу підприємства банкрута, застосовують до останнього підходи, притаманні їх взаємовідносинам з підприємствами, які будучи платоспроможними порушують права своїх працівників, що є не припустимим. В той же час, після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури грошові зобов`язання банкрута стосовно виплат залученим ліквідатором особам в рамках завершення технологічного циклу підприємства та забезпечення підтримання майна підприємства у належному стані є витратами пов`язаними із здійсненням ліквідаційної процедури і виплачуються в порядку визначеному відповідним розділом Закону про банкрутство. Закон про банкрутство, із врахуванням строків та специфіки здійснення ліквідаційної процедури, не ставить конкретних термінів погашення грошових зобов`язань, а визначає черговість та пов`язує виплати із здійсненням заходів ліквідаційної процедури(продаж майна банкрута), результатом яких є звіт ліквідатора, що підлягає перевірці та затвердженню господарським судом в рамках справи про банкрутство відповідного підприємства. Таким чином, на банкрута не розповсюджуються строки виконання грошових зобов`язань передбачені іншими нормативними актами окрім Закону про банкрутство, в тому числі вимоги трудового законодавства стосовно виплат заробітної плати та вихідної допомоги. Тому, постановлення органом контролю вимог до підприємства-банкрута, щодо дотримання строків виконання грошових зобов`язань банкрута є неправомірним та протизаконним, такими, що знаходяться поза межами правового поля процедури банкрутства та не враховують специфіки діяльності арбітражного керуючого, як суб`єкта незалежної професійної діяльності. Таким чином, позивач вважає, що для притягнення його до відповідальності за недотримання строків виконання грошових зобов`язань є неправомірним, тому просить суд визнати вищевказану постанову неправомірною та скасувати її.

У судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі доводи викладені у позові, просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначав, що позивач докладав усіх зусиль для погашення заборгованості по заробітній платі в рамках тієї компетенції та повноважень, що були надані йому законом.

У судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заперечення на позов, які приєднані до матеріалів справи. Відповідно до заперечень відповідача контрольні заходи проводились у відповідності до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та позивачем щодо порядку їх проведення жодних зауважень або заперечень не надавалося. Відсутність коштів у роботодавця, пов`язана з визнанням ЗДП «Кремнійполімер» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, не виключає відповідальності керівника підприємства за порушення строків виплати поточної заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування

Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставінаявних доказів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 30.11.2016 року Постановою господарського суду Запорізької області по справі №12/58/09 ЗДП «Кремнійполімер» визнано банкрутом. Ліквідатором ЗДП «Кремнійполімер» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

21.10.2017 року головним державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Ю.Ф., в присутності виконавчого директора підприємства Чушенко В .А ., було видано Припис № 08-02-561/0356-0284 за результатами перевірки дотримання вимог законодавства України про працю за Запорізькому державному підприємстві «Кремнійполімер» щодо виявлених порушень ч. 1,2 ст. 115, ч.1 ст. 116 КЗпП та ст.. 24 ЗУ «Про відпустки».

22.02.2018 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області було видано Направлення №25 про проведення заходу державного нагляду (контролю): інспекційного відвідування ЗДП «Кремнійполімер».

28.02.2018 року головним державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Ю.Ф. було складено Акт № 08-02-561/0015 інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю - ЗДП «Кремнійполімер».

12.03.2018 року за результатами інспекційного відвідування, на підставі вищевказаного Акту, головним державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Ю.Ф. було складено Протокол про адміністративне правопорушення № 08-02-561/0009 відносно арбітражного керуючого, ліквідатора ЗДП «Кремнійполімер»- ОСОБА_1 за ст. 188-6 КУпАП, щодо вчинення порушення вимог ч. 1,2 ст. 115, ч.1 ст. 116 КЗпП та ст.. 24 ЗУ «Про відпустки».

14.03.2018 року, постановою по справі про адміністративне правопорушення № 08-02-561/009-0007головного державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Ю.Ф. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850 грн. за ст. 188-16 КУпАП за те, що він продовжує допускати порушення чинного законодавства щодо строків виплати заробітної плати, а також продовжує допускати порушення чинного законодавства щодо строків розрахунку зі звільненими працівниками.

Однак, згідно зі ст. 37 Закону про банкрутство, Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом, та відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, зокрема пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство

Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Так, із винесенням ухвали про порушення провадження в справі про банкрутство пов`язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до абзацу 10 частини 1 ст. 38 Закону про банкрутство виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Згідно до частини 1 ст. 45 Закону про банкрутство кошти одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку встановленому цією статтею. Отже, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено особливий порядок виконання боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство, своїх зобов`язань, в тому числі по виплаті заборгованості з заробітної плати. Цей порядок відмінний від порядку визначеному для підприємств, що не мають статусу банкрута.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону про банкрутство арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно ч. З ст. 98 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Таким чином, зазначена посадова особа, в даному випадку позивач ОСОБА_1 , при вирішені певного кола питань є обмеженою нормами специфічного законодавства про банкрутство, тому викладені обставини свідчать про відсутність у позивача реальної можливості не допускати порушення, зазначені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, не порушуючи норм спеціального закону, та відповідно відсутність в його діях складу адмінпорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події складу адміністративного правопорушення.

Суд враховує посилання позивача на те, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, та посадова особа, яка здійснює процедуру ліквідації банкрута, здійснює її виключно у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство. Тому, постанова головного державного інспектора Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Юлії Федорівни, винесена без урахування вказаної специфіки норм діючого законодавства, а тому є необґрунтованою, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню,постанова скасуванню, а провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 7,12, 77, 139, 241-246, 257, 262, 286, 295 КАС України, ст.ст. 188-6, 247, 258, 268, 280, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №08-02-561/0009-0007, винесену 14.03.2018 року Головним державним інспектором Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Терещук Юлією Федорівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 188-6 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.09.2019.

Суддя: Баруліна Т. Є.