Справа № 824/630/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/630/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

представника первісного позивача - Микитей І.І. ,

представника відповідача за первісним позовом - Роскрута О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. 06.06.2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецької області звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - первісний відповідач або ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути податковий борг на загальну суму 67493,39 грн. - до місцевого бюджету.

1.2. Ухвалою суду від 23.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

1.3. 13.09.2019 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецької області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №48018-24 від 26.06.2017 року та №0-2405 від 04.05.2018 року.

1.4. Ухвалою суду від 16.09.2019 року призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні.

1.5. Ухвалою суду від 03.10.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, замінено Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецької області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (далі - первісний позивач або ГУ ДПС).

1.6. Ухвалою суду від 03.10.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. Згідно даних ГУ ДПС за відповідачем станом на 18.04.2019 року рахується податковий борг на загальну суму 67493,39 грн. Однак, в добровільному порядку відповідач податковий борг не сплатив, що обумовило звернення до суду із цим позовом. Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду загальна сума податкового боргу, яка становить 67493,39 грн., являється узгодженою.

Натомість первісний відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких утворився стягуваний податковий борг, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки наявна у неї на праві приватної власності нежитлова нерухомість не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція первісного позивача

3.1. У судовому засіданні представник первісного позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а щодо задоволення зустрічного позову заперечила. Зокрема суду пояснила наступне.

3.2. Станом на 18.04.2019 року за первісним відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 67493,39 грн., яка виникла по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Зазначає, що вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №48018-24 від 26.06.2017 року на суму 31230,99 грн. та №0-2405 від 04.05.2018 року на суму 36262,40 грн., які надіслані на адресу первісного відповідача та є узгодженими. Однак, в строки встановлені законами України ОСОБА_2 визначене грошове зобов`язання не сплатила.

3.3. При цьому, представник первісного позивача зазначає, що з метою погашення податного боргу ГУ ДПС надсилалась первісному відповідачу засобами поштового зв`язку податкову вимогу форми "Ф" від 05.09.2016 року, №1265-24, яка не день розгляду справи у суді є невідкликаною. Однак вжитті заходи не призвели до погашення боргу, що обумовило звернення до суду із цим позовом.

3.4. Щодо зустрічного позову то вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та не підлягають скасуванню, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому зазначає, що у ОСОБА_2 у власності перебуває нежитлова нерухомість, яка є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно.

3.5. Первісним відповідачем податок на нерухоме майно не сплачувався, при цьому жодних пільг щодо його не сплати вона не має. Зокрема суду пояснила, що ОСОБА_2 є власником нежитлової нерухомості, як фізична особа, яка не є сільгоспвиробником та в розумінні Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755 IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не є промисловим підприємством, у зв`язку із чим до неї не може бути застосоване пільгове оподаткування об`єкту нежитлової нерухомості.

Позиція первісного відповідача

3.6. Обґрунтовуючи правомірність своєї позиції, первісний відповідач обрав два підходи щодо визнання неправомірними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які висвітлені у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові.

3.7. Зокрема у відзиві ОСОБА_2 зазначає, що оскільки нежитлова нерухомість, яка належить їй на праві приватної власності відноситься до будівель промисловості, вона в силу положень підпункту 266.2.2 частини «є», пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому посилається на правову позицію, яка викладена в постанові Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року, справа №824/122/17-а та ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року, якою наведену раніше постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У зустрічному позові ОСОБА_2 обрала іншу підставу для визнання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень протиправними, а саме вважає, що належна їй на праві приватної власності нежитлова нерухомість відноситься до будівель, споруд сільськогосподарського товаровиробника, а тому відповідно до підпункту 266.2.2 частини «ж», пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

3.8. У судовому засіданні первісний відповідач та її представник, позицію викладену у зустрічному позові підтримали, суду пояснили, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень, які раніше використовувались малим приватним підприємством «Поляріс», де засновником та керівником була ОСОБА_2 , для розведення гусей, свиней, виробництва олії та борошна, що свідчить про віднесення їх до будівель, споруд сільськогосподарського товаровиробника.

3.9. На сьогодні мале приватне підприємство «Поляріс» є ліквідованим, а тому в зазначених нежитлових приміщень будь-якої діяльності не відбувається, однак це не змінює їх статусу будівель, споруд сільськогосподарського товаровиробника.

3.10. На уточнююче запитання суду, чи здійснює ОСОБА_2 будь-яку підприємницьку діяльність, використовуючи при цьому нежитлові приміщення, первісний відповідач та її представник суду пояснили, що будь-якої підприємницької діяльності, у тому числі пов`язаної з сільськогосподарським виробництвом, останні 9 років не здійснює, приміщення не використовуються (пустують), податки за них не сплачує.

Окрім цього, на сьогодні ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на загальній системі оподаткування, однак фактично діяльність не здійснює.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. У судовому засіданні від представника первісного відповідача надійшло клопотання про допит, як свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яке судом задоволено.

4.2. Окрім цього, судом витребувано від первинного позивача докази існування у ОСОБА_2 безперервного боргу з моменту надіслання їй податкової вимоги.

V. ПОКАЗИ СВІДКІВ

5.1. Допитані як свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суду пояснили, що є односільчанами ОСОБА_2 та їм відомо, що остання є власником нежитлових приміщень, які знаходяться у с. Іванівці , Кельменецького району, Чернівецької області і які раніше використовувались для розведення свиней, гусей, виробництва олії та борошна.

На сьогодні в зазначених приміщеннях будь-якої діяльності не здійснюється, вони пустують.

VІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

6.1. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 30.10.2003 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (за адресою: АДРЕСА_2 ) та взята на податковий облік з 10.11.2003 року (Кельменецька ДПІ Кельменецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області) (а.с. 24, 18-21).

6.2. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником будівлі (комплексу), загальною площею 4532,80 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а саме будівлі літери:

- «А» - вагова - площею 30,90 кв.м.;

- «Б» - виробничий цех - площею 461,60 кв.м.;

- «К» - склад з їдальнею - площею 1104 кв.м.;

- «Р» - склад - площею 311,30 кв.м.;

- «Ф» - виробничий цех - площею 2625 кв.м.

Вказане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-17).

6.3. Відповідно до відомостей, що вказані у інтегрованій картці за відповідачем рахується заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 67493,39 грн. (а.с. 26-28). Зазначене також підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості по вказаному платнику станом на 18.04.2019 року (а.с. 6).

6.4. Вказану заборгованість нараховано позивачу згідно податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №48018-24 від 26.06.2017 року на суму 31230,99 грн. та податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2405 від 04.05.2018 року на суму 36262,40 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення належним чином надіслані та вручені відповідачеві, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 30-31).

6.5. Окрім цього, у зв`язку із наявністю податкового боргу станом на 04.09.2016 року, що утворився внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання в розмірі 27604,75 грн., відповідачу надіслано на офіційну адресу податкову вимогу форми "Ф" від 05.09.2016 року № 1268-24 із рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та, як свідчить відмітка пошти, відправлення отримано 08.09.2016 року (а.с. 29). На день розгляду справи у суді вказана податкова вимога є не відкликаною.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

7.1. Предметом цього спору є податкові повідомлення-рішення №48018-24 від 26.06.2017 року та №0-2405 від 04.05.2018 року та податковий борг, який утворений внаслідок не сплати податкових зобов`язань, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

А тому в межах цієї справи суд має перевірити правомірність податкових повідомлень-рішень №48018-24 від 26.06.2017 року та №0-2405 від 04.05.2018 року, узгодження сум визначених ними та процедуру стягнення.

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень

7.2. Отже, статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

7.3. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

7.4. Статтею 16 ПК України визначені обов`язки платника податку, серед яких сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).

7.5. Як встановлено судом вище (дивись пункт 6.2. цього рішення) у приватній власності ОСОБА_2 перебуває нежитлова нерухомість загальною площею 4532,80 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 .

Будь-яких податків, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_2 , за зазначене майно не сплачувала.

7.6. Відповідно до частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

7.7. Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, при цьому об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

7.8. У підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України міститься перелік об`єктів житлової та не житлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема до таких віднесено: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (є); будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (ж).

7.9. Первісний відповідач у відзиві на первісний позов вважає, що наявна у нього на праві приватної власності нежитлова нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відноситься до будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (підпункт 266.2.2 частина «є» пункту 266.2 статті 266 ПК України), тоді як у зустрічному позові вона віднесла таку нерухомість до будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (підпункт 266.2.2 частина «ж» пункту 266.2 статті 266 ПК України).

7.10. З метою надання вичерпної відповіді на поставлені первісним відповідачем запитання, суд надає правову оцінку, щодо належності нежитлової нерухомості, яка є у власності ОСОБА_2 до об`єктів нерухомості, зазначених у підпункті 266.2.2 частини «є» пункту 266.2 статті 266 ПК України та підпункті 266.2.2 частина «ж» пункту 266.2 статті 266 ПК України.

7.11. При наданні зазначеної оцінки, суд застосовує до цих правовідносин правові позиції Верховного Суду, зокрема тієї, що викладена у його постанові від 11.12.2018 року, справа №822/2614/16.

7.12. Так, у постанові від 11.12.2018 року, справа №822/2614/16 Верховний Суд дійшов такого висновку:

«Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають Верховному Суду підстави здійснити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств».

7.13. Оскільки ОСОБА_2 не можна в розумінні ПК України віднести до «промислових підприємств», слідує, що належні їй на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 4532,80 кв.м., не належать до будівель промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (підпункт 266.2.2 частина «є», пункту 266.2 статті 266 ПК України).

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_2 не здійснює фактично будь-якої господарської діяльності, нежитлові приміщення пустують, а види її діяльності за КВЕД 46.11 «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами» та 46.19 «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту» не можна віднести до діяльності промислових підприємств.

7.14. Щодо віднесення нежитлових приміщень ОСОБА_2 до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (підпункт 266.2.2 частина «ж», пункту 266.2 статті 266 ПК України), суд зазначає наступне.

7.15. Так, відповідно до підпункт 266.2.2 частина «ж», пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку

7.16. Вище судом встановлено, що первісний відповідач не здійснює будь-якої діяльності, в тому числі не є сільськогосподарським товаровиробником, а тому відповідно її нежитлові приміщення не можуть бути віднесенні до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

7.17. При цьому варто зазначити, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 року, №507 клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

7.18. На сьогодні нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , не використовуються в сільськогосподарські діяльності, а пустують, що зокрема видно з наявної в справі фотоілюстрації (а.с.161).

7.19. Окрім цього, відповідно до підпункту 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

7.20. Наведеною вище діяльністю первісний відповідач не займається, як і не займається фактично будь-якою іншою діяльністю, а тому його не може бути віднесено в розумінні ПК України до сільськогосподарського товаровиробника.

7.21. ОСОБА_2 у відзиві на позов, у зустрічному позові стверджувала, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , раніше використовувались для розведення гусей, свиней, виробництва борошна, олії, що у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

7.22. Разом з цим, судом встановлено, що в зазначених приміщеннях таку діяльність здійснювало мале приватне підприємство «Поляріс», де ОСОБА_2 була генеральним директором і саме через призму діяльності цього підприємства, виходив суд при ухвалені постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року, справа №824/122/17-а (залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року), коли відносив приміщення до будівель промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (підпункт 266.2.2 частина «є», пункту 266.2 статті 266 ПК України).

7.23. Однак, у цій справі нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , у власності малого приватного підприємства «Поляріс» не перебувають, а тому до них не можуть застосовуватись положення підпункту 266.2.2 частина «є», «ж», пункту 266.2 статті 266 ПК України.

7.24. Належні на праві приватної власності ОСОБА_2 нежитлові приміщення, можуть попадати під дію положень підпункту 266.2.2 частина «є», «ж», пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі якщо первісний відповідач стане сільськогосподарським товаровиробником або вони стануть приміщеннями промислових підприємств.

Наразі сьогодні це нежитлові приміщення фізичної особи, яка не здійснює одну з наведених вище діяльності, а тому вони є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо стягнення податкового боргу

7.25. Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

7.26. Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

7.27. Первісним позивачем у цій справі, відповідно до положень статті 266 ПК України, обчислено суму податків для ОСОБА_2 , які остання мала сплатити протягом 60 днів з дня вручення податкових повідомлень-рішень.

7.28. Судом встановлено, що ГУ ДПС як контролюючим органом складено та направлено відповідачу податкові повідомлення-рішення форми "Ф" №48018-24 від 26.06.2017 та форми "Ф" №0-2405 від 04.05.2018 року на суму 36262,40 грн., які належним чином вручені відповідачеві.

7.29. Суми податкового зобов`язання, визначені в зазначених податкових повідомленнях-рішеннях на момент розгляду справи у суді, є узгодженими та не сплаченими первісним відповідачем, а тому вони перейшли в категорію податкового боргу відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України

Загальний розмір не сплаченого податкового зобов`язання за досліджуваними податковими повідомленнями-рішеннями складає 67493,39 грн.

7.30. Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

7.31. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5 статті 59 ПК України).

7.32. Судом встановлено, що позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 05.09.2016 року № 1268-24 на суму 27604,75 грн. Вищевказана податкова вимога, як встановлено судом, отримана відповідачем 08.09.2016 року (а.с. 29).

7.33. Оскільки після вручення податкової вимоги сума податкового боргу у відповідача змінилася (збільшилася), але борг відповідачем не було погашено, позивачем повторно податкова вимога не надсилалася (не вручалася). При цьому суд зазначає, що податкова вимога не оскаржувалась та відповідно до положень ПК України не є відкликаною.

7.34. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 67493,39 грн.

7.35. Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги, а відповідно до пункту 95.3 цієї ж статті ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

7.35. Згідно пункту 87.11. статті 87 ПК України орган стягнення (у нашому разі позивач) звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

7.36. Враховуючи наявність у позивача податкового боргу, а також те, що позивачем дотримано процедуру звернення з цим позов до суду, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору у сумі 67493,39 грн.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

8.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

8.2. Первісним позивачем доведено суду правомірність заявлених вимог, на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, а тому зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов`язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 податкового боргу на загальну суму 67493,39 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

8.3. Разом з цим, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а нежитлові приміщення, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

ІХ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

9.1. Частиною 2 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, відтак, суд не стягує їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг на загальну суму 67493 (шістдесят сім тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 39 коп. - до місцевого бюджету.

3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач за первісним позовом - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач за зустрічним позовом - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.В. Анісімов