Справа № 807/1781/15
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2019 року

Київ

справа №807/1781/15

адміністративне провадження №К/9901/7652/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2016 року (головуючий суддя: Старунський Д.М., судді: Багрій В.М., Рибачук А.І.)

у справі №807/1781/15

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

про стягнення заробітної плати, моральної шкоди і витрат на правову допомогу.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у серпні 2015 року звернулася з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (далі - «Регіональне відділення ФДМУ по Закарпатській області»), в якому просила, з урахуванням уточнень позовних вимог:

- зобов`язати Регіональне відділення ФДМУ по Закарпатській області донарахувати та виплатити позивачу заборгованість із невиплаченої заробітної плати;

- стягнути з Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2014 року до лютого 2016 року;

- стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 50000,00 грн;

- стягнути витрати на правову допомогу в розмірі: 4500, 00 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за один місяць;

- встановити відповідачу місячний строк з дня набрання рішення законної сили для подачі звіту про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 10 січня 2014 року №3-к "Про встановлення надбавок і доплат" позивачу встановлена надбавка за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років.

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 29 вересня 2014 року №93-к "Про попередження ОСОБА_1 " позивач попереджена про неповну службову відповідність, а наказом відповідача від 3 жовтня 2014 року №98-к "Про скасування надбавки ОСОБА_1 " позивачу скасована надбавка за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі №807/3144/15, яка набрала законної сили, вказані накази визнано протиправними і скасовано. Таке скасування і визнання протиправними цих наказів, на думку позивача, є підставою для нарахування й виплати їй надбавки за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років за період з 3 жовтня 2014 року до 15 лютого 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 10 березня 2016 року позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі: 2686,56 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за результатами роботи працівника, є правом керівника установи, організації, а не обов`язком. Оскільки скасовано наказ "Про скасування надбавки ОСОБА_1 " від 3 жовтня 2014 року і з урахуванням того, що наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області позивачу відмінено надбавку за виконання особливо важливої роботи, позивачу належить до нарахування й виплати ця надбавка лише за період з 1 жовтня 2014 року до 31 грудня 2014 року, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Львівський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 9 червня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо виплати заробітної плати із врахуванням надбавок та премій з січня 2015 року до лютого 2016 року та прийняв нову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнив частково.

Визнав неправомірною відмову Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області щодо нарахування й виплати заробітної плати позивачу з січня 2015 року до лютого 2016 року з врахуванням надбавок і премій.

Стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати з врахуванням надбавок і премій за період з січня 2015 року до лютого 2016 року в розмірі: 7426,30 грн.

Апеляційний суд мотивував свою постанову тим, що хоча керівник відповідача має право надавати на свій розсуд вказані надбавки та премії працівникам, але слід врахувати, що ці надбавки та премії були надані в 2015 та 2016 роках всім працівникам відповідача, крім позивача. Остання не отримала у вказаних роках ці кошти лише з тих підстав, що була притягнута до дисциплінарної відповідальності. Ці обставини не спростовані, а підтверджені представником відповідача при апеляційному розгляді цієї справи.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень)

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2016 року в частині:

- відмови в задоволенні позовних вимог щодо виплати заробітної плати із врахуванням надбавок та премій з січня 2015 року до лютого 2016 року;

- визнання неправомірною відмови Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області щодо нарахування й виплати заробітної плати позивачу з січня 2015 року до лютого 2016 року з врахуванням надбавок і премій;

- стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати з врахуванням надбавок і премій за період з січня 2015 року до лютого 2016 року в розмірі: 7426,30 грн.

Зокрема, скаржник зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №268 від 9 березня 2006 року «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо законодавчо визначеного саме права керівника щодо встановлення відповідних надбавок, що призвело до ухвалення невірного судового рішення.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скарги без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін. Також зазначає, що рішення керівника відповідача щодо позбавлення її надбавки за виконання особливо важливої роботи було необ`єктивним, необґрунтованим і упередженим. Вважає, що оскільки накази відповідача про притягнення її до дисциплінарної відповідальності й позбавлення вказаної надбавки були скасовані в судовому порядку, то відповідач був зобов`язаний продовжувати нараховувати й сплачувати позивачу цю надбавку аж до моменту розгляду цієї справи в суді, тобто також і за період з січня 2015 року до лютого 2016 року.

На думку позивача, відповідач не може довільно змінювати умови оплати її праці в бік погіршення, зазначена надбавка сплачувалася багатьом, навіть некваліфікованим працівникам. До того ж, надбавки і доплати - це законодавчо гарантовані або нормативно обумовлені виплати працівникам понад їх основну заробітну плату, які пов`язані з особливостями та умовами праці, а також особистими якостями працівників. Одночасно, при формуванні планів асигнувань кошторисних призначень та при затвердженні кошторисів на 2014 - 2016 роки державою були розраховані видатки на надбавки і премії з врахуванням посади позивача.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга має бути задоволена.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу в Регіональне відділення ФДМУ по Закарпатській області 28 травня 2001 року, а з 1 жовтня 2010 року призначена на посаду начальника відділу контрольно-ревізійної роботи.

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 10 січня 2014 року №3 "Про встановлення надбавок і доплат" працівникам відділення, зокрема і ОСОБА_1 , встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років (а.с. 27).

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 29 вересня 2014 року №93-к "Про попередження ОСОБА_1 " позивач попереджена про неповну службову відповідність.

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 3 жовтня 2014 року №98-к "Про скасування надбавки ОСОБА_1 " позивачу скасована надбавка за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі №807/3144/14 визнано незаконними та скасовано наказ Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 29 вересня 2014 року №93-к "Про попередження ОСОБА_1 " та наказ Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 3 жовтня 2014 року №98-к "Про скасування надбавки ОСОБА_1 ".

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі №807/3144/14 залишено без змін.

Наказом відповідача від 7 липня 2015 року №57-к, на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року, яка набрала законної сили згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року, скасовано наказ Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 29 вересня 2014 року №93-к "Про попередження ОСОБА_1 " (а.с. 24).

Наказом відповідача "Про скасування наказу №98-к та доповнення до наказу №132-к" від 7 липня 2015 року №58-к скасовані накази Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 3 жовтня 2014 року №98-к "Про скасування надбавки ОСОБА_1 " та доповнено пункт 1 наказу від 31 грудня 2014 року №132-к "Про відміну надбавок і доплат", зокрема включено до цього наказу ОСОБА_1 (а.с. 25).

ІII. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - «КАС України») є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

За частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно з частиною шостою статті 33 Закону України "Про державну службу" державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до частини сьомої статті 33 Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 9 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин.

За пунктом 2 цієї постанови керівникам вказаних органів надано право у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - це повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Згідно з частиною першою статті 3 цього Кодексу бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За змістом частини 1 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи норми статті 33 Закону України "Про державну службу", що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, надбавка за виконання особливо важливої роботи є однією зі складових заробітної плати, встановлення якої здійснюється на розсуд роботодавця.

Таких самих висновків дозволяє дійти аналіз норм пунктів 2, 6 Постанови №268, відповідно до яких керівники центральних органів виконавчої влади наділені правом встановлювати в межах затвердженого фонду оплати праці вказану надбавку в розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) і надбавки (винагороди) за вислугу років. Встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи керівникам органів виконавчої влади відбувається на підставі рішення органів вищого рівня, а відтак, належить до їх дискреційних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №807/2352/15.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні в справі "Кечко проти України" від 8 листопада 2005 зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року, Суд нагадав, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя, наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Кореску v. Slovakia), п. 50; "Anheuser-Busch Inc. проти Португалії" (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І) (пункт 35). Крім того, Суд вказав, що <…> демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу (пункт 37).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача визначених законодавством підстав для нарахування і виплати позивачу надбавки за виконання особливо важливої роботи протягом лише жовтня - грудня 2014 року, та про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення цієї надбавки за період з січня 2015 року до лютого 2016 року.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за результатами роботи працівника, є правом керівника установи, організації, а не обов`язком. Також, Верховний Суд приймає відповідні аргументи касаційної скарги.

Верховний Суд відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач не може довільно змінювати умови оплати її праці в бік погіршення; що зазначена надбавка сплачувалася багатьом, навіть некваліфікованим працівникам, крім неї; що надбавки і доплати - це законодавчо гарантовані виплати працівникам понад їх основну заробітну плату; оскільки такі аргументи ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм законодавства.

За наведеного правового регулювання й обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Отож, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції повністю.

З огляду на результат касаційного розгляду й відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2016 року у справі №807/1781/15 скасувати в частині скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року і залишити в силі в цій частині постанову суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж. М . Мельник-Томенко ,

Судді Верховного Суду