Справа № 640/5618/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2019 року № 640/5618/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності», про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

встановив:

02.04.2019 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності» (ТОВ «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності»), про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці Державно фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2, яким збільшено митну вартість автомобіля позивача, заявлену ним у митній декларації від 13.02.2019 №UA100110/2019/118487, є протиправним адже прийняте на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.

Так, позивач переконаний, що додані до митної декларації від 13.02.2019 №UA100110/2019/118487 документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість автомобіля та не викликають сумніву у правильності її визначення згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору.

Позивач вказав на помилковість посилань відповідача про неподання розрахункових документів для підтвердження митної вартості, адже позивач придбав автомобіль у фізичної особи за готівку без оформлення розрахункових документів, що свідчить про неможливість подання таких документів.

Доводи відповідача про необхідність включення до митної вартості автомобіля вартості транспортування автомобіля до митниці та вартості страхування також є безпідставними. Так, автомобіль був ввезений позивачем на митну територію України особисто своїм ходом, відповідно витрати на транспортування товару в розумінні Митного кодексу України не здійснювались. Страхування також не відбувалось, що пов`язує відсутність відповідних витрат у структурі заявленої позивачем митної вартості автомобіля.

Щодо подання окремих документів на іноземній мові, позивач зазначив, що відповідачем не висувалась вимога щодо офіційного перекладу таких документів.

Також позивач зазначає, що у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а необхідність застосування резервного методу визначення вартості товару відповідачем не обґрунтована.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи

Відповідач подав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив в яких вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 Наголосив, що документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому, обов`язок доведення заявленої ціни товару покладено на декларанта, а на митний орган - обов`язок доведення обґрунтованості своїх сумніві. Так, позивачем не надано:

1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) документи, що містять відомості про транспортні витрати;

3) документи, які містять відомості про вартість страхування;

4) документи, що містять відомості про вартість брокерських послуг.

Також відповідач зауважив, що окремі документи надані позивачем без офіційного перекладу, що нівелює доказове значення таких документів.

У зв`язку із неподанням позивачем вказаних документів, митна вартість товару правомірно визначена рішенням від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2 із застосуванням резервного методу з огляду на неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товару. У рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Третя особа - ТОВ «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності», не подало письмових пояснень по суті спору.

Отже суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

10.01.2019 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у фізичної особи резидента Швеції Ernis Mamurov автомобіль марки «FORD», модель TRANSIT, номер кузова № НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2198 см.куб., модельний рік виготовлення - 2012, календарний рік виготовлення 2012, тип кузова - фургон, який був у використанні. Вартість автомобіля узгоджена сторонами договору на рівні 4700 Євро.

26.01.2019 автомобіль ввезено на територію України, про що свідчить акт про проведення огляду (переогляду) транспортних засобів №UA205010/2019/311349, складений державним інспектором Волинської митниці Державної фіскальної служби. В акті зафіксовано, що автомобіль прибув своїм ходом. Згідно додаткового аркушу до даного акту встановлено пошкодження правового заднього крила та правого порогу, показник одометра - 397929 км.

13.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіК-Партнер» в інтересах ОСОБА_1 до відділу митного поста «Столичний» Київської міської митниці Державної фіскальної служби подано митну декларацію №UA100110/2019/118487 з метою митного оформлення автомобіля.

Митна вартість вказаного автомобіля визначена декларантом та заявлена за ціною договору в сумі 4 700 Євро.

Разом із декларацію №UA100110/2019/118487 подано документи на підтвердження заявленої вартості автомобіля: рахунок-фактуру (інвойс) б/н від 10.01.2019; акт про проведення огляду (переогляду) транспортного засобу №UА205010/2019/311349 від 26.01.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27.10.2018 № НОМЕР_2 (в графі Б.6 якого зазначено, що автомобіль використовувався в службі таксі); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.10.2018 № НОМЕР_3 ; договір про надання послуг митного брокера №1202/19-3 від 12.02.2019.

18.02.2019 відповідач виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA100110/2018/000037/2 в якому митну вартість автомобіля визначив за резервним методом в сумі 7850 Євро у зв`язку із недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. В обґрунтування даного рішення зазначено про те, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не подано: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; документи, що містять відомості про транспортні витрати; документи, що містять відомості про вартість страхування.

У вказаному рішенні зазначено, що у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, а ніж резервний. В якості джерела інформації, яким керувався митний орган при визначенні вартості автомобіля зазначено митну декларацію від 08.02.2019 №UА205040/2019/008269.

20.02.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності» укладено договір №207-Д на надання послуг з декларування товарів та інших предметів, що переміщуються через митний кордон України.

21.02.2019 автомобіль випущено у вільний обіг за митною декларацією №UА100110/2019/122715 оформленою відповідно до вимог статті 55 Митного кодексу України та розділу X Кодексу, із забезпеченням сплати різниці між сумою, визначеною декларантом (64439,67 грн) та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів (95408,16 грн).

26.02.2019 позивач звернувся до Київської міської митниці Державної фіскальної служби із заявою про надання додаткових документів, які підтверджують достовірність фактурної вартості автомобіля. В якості додаткового документу надано копію оцінки вживаних автомобілів з каталогу SCHWACKE від 24.01.2019 №097792/28787926 згідно якої ринкова вартість автомобіля (в межі нижнього діапазону) визначено в розмірі 2350 Євро.

Листом Київської міської митниці Державної фіскальної служби №2152/10/26-70-19-01 від 04.03.2019 відмовлено в скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2, у зв`язку з не поданням додаткових документів відповідно до статті 53 Митного кодексу України. В обґрунтування відмови в задоволенні заяви про надання додаткових документів зазначено, що в митниці відсутня інформація яка б підтверджувала визначений в копії оцінки пробіг автомобіля - 400000 км.

12.03.2019 позивач повторно звернувся до Київської міської митниці Державної фіскальної служби із заявою про надання додаткових документів, в якості додаткового документу позивачем надано інформацію, яка є в наявності митниці, а саме додатковий аркуш до акту проведення митного огляду №UA 205010/2019/311349, в якому зазначений показник одометру транспортного засобу на рівні - 397929 км.

Листом Київської міської митниці Державної фіскальної служби №2676/10/26-70-19-01 від 19.03.2019 позивачу повторно відмовлено в скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2 та запропоновано надати додаткові документи у відповідності до положень статті 53 Митного кодексу України, також роз`яснено право на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів посадових осіб до суду.

Згідно листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3521-19 від 21.03.2019, заява позивача про проведення товарознавчої експертизи не може бути виконана, у зв`язку з значним поточним навантаженням судових експертів.

Позивач не погоджується із рішенням про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;

2) витрати на транспортування після ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Визначаючись щодо обґрунтованості доводів відповідача щодо неможливості підтвердження поданими позивачем документами митної вартості товару заявленої у митній декларації від 13.02.2019 №UA100110/2019/118487, суд виходить з наступного.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин п`ятої-восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Системний аналіз наведених вище норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Судом встановлено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливо застосувати інших методів.

В обґрунтування наявності підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2 зазначено про те, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не подано:

1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) документи, що містять відомості про транспортні витрати;

3) документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також зазначено, що у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних щодо ідентичних (аналогічних) товарів неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, а ні ж резервний. В якості джерела інформації, яким керувався митний орган при визначенні вартості автомобіля зазначено митну декларацію від 08.02.2019 №UА205040/2019/008269.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності банківських платіжних документів, які стосуються товару, адже такі документи ніяким чином не можуть вплинути на ціну товару та визначення митних платежів. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність платіжних документів не може ставити під сумнів достовірність інформації щодо ціни товару, яка зазначена в договорі, який в свою чергу, був поданий декларантом для митного оформлення товарів.

Крім того, позивач стверджував, що кошти за автомобіль сплачені позивачем готівкою без оформлення окремих розрахункових документів. Оскільки розрахунок за товар відбувався в готівковій формі, то цей факт не обов`язково має підтверджуватись банківськими документами.

Доводи відповідача про те, що позивач придбав автомобіль у юридичної особи є помилковими, адже у договорі купівлі-продажу від 10.01.2019 продавцем є фізична особа. Відтак, основним документом про вартість автомобіля є договір купівлі-продажу (рахунок-фактура) від 10.01.2019.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17 з приводу посилання відповідача на ненадання (декларантом) банківських платіжних документів, зазначив, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Відповідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Згідно частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5) та витрати на страхування цих товарів (пункт 7).

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, документами, які можуть бути подані декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження витрат на транспортування можуть бути: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких установлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг згідно з виставленим рахунком-фактурою; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та митною територією України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 км маршруту.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що витрати на транспортування та витрати, пов`язані із експлуатацію автомобіля, мають різний зміст. При цьому, відсутність витрат на транспортування товару не виключають можливості понесення витрат на експлуатацію товару, в тому числі і на придбання пального для транспортування товару до кордону України. А тому відсутність підтверджуючих документів на понесення витрат на експлуатацію транспортного засобу не може слугувати підставою для неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача про неподання позивачем страхових документів, суд зазначає, що то такі документи не стосуються спірних правовідносин, оскільки згідно законодавства України подання останніх під час декларування транспортного засобу є правом декларанта, а не обов`язком.

Так, за змістом пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування є документами, які підтверджують митну вартість товарів, виключно у разі якщо страхування здійснювалось.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивачем здійснювалось страхування автомобіля. Умовами купівлі-продажу від 11.01.2019 страхування автомобіля не передбачено.

Тому вимога надати документи про вартість страхування автомобіля є необґрунтованою та за наведених умов не є виконуваною. Відповідно, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно доводів відповідача про ненадання позивачем документів, які містять відомості про вартість брокерських послуг, та надання позивачем окремих документів без офіційного перекладу, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд не може вважати прийнятними вказані доводи відповідача, адже зміст рішення від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2 не дає підстав вважати, що дані обставини слугували підставами для прийняття спірного рішення.

Водночас, суд зазначає, що у відповідності до змісту статті 53 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються в тому числі витрати, понесені покупцем на оплату брокерської винагороди, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідачем не доведено як факту понесення позивачем витрат на послуги митного брокера, так і суми таки витрат. Відтак, висновки відповідача в цій частині є передчасними.

Відповідно до статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Встановлено, що подані для митного оформлення автомобіля свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (Transport styrelsen) № НОМЕР_2 від 29.10.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (Transport styrelsen) № НОМЕР_3 від 30.10.2018, рахунок фактура (Kopekontrakt Bill) б/н від 10.01.2019 складені на іноземній мові, разом з цим, з них можна простежити технічні та вартісні характеристики автомобіля, а відповідачем не вимагалось надання офіційного перекладу даного документа.

Також суд зважає на те, що виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 Митного кодексу України, застосування резервного методу визначення митної вартості відповідно до вимог, встановлених статтею 64 Митного кодексу України, можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти методів.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2 зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари.

Водночас, митну вартість автомобіля відповідач визначив виходячи із інформації щодо аналогічного транспортного засобу згідно митної декларації від 08.02.2019 №UА205040/2019/008269.

Однак, у митній декларації від 08.02.2019 №UА205040/2019/008269 зазначено ціну аналогічного товару на рівні 4800 Євро. При цьому, позивач заявив митну вартість автомобіля на рівні 4700 Євро, а відповідач на підставі оскаржуваного рішення незрозумілим чином відкоригував таку ціну до 7850 Євро.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено обґрунтованості оскаржуваного рішення, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції №22 від 02.04.2019 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 18.02.2019 №UA100110/2018/000037/2.

Стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ).

Відповідач - Київська міська митниця Державної фіскальної служби (місцезнаходження юридичної особи: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39422888).

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку зовнішньоекономічної діяльності» місцезнаходження юридичної особи: 61054, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 120, офіс 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 41296943).

Суддя О.М. Чудак