Справа № 520/9037/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 жовтня 2019 р. № 520/9037/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі- Мурадли А.І.

за участі представників сторін:

позивача - Смородського О.Г.

відповідача - Саєнко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ФО-П Самойлов ОСОБА_2 Ф., звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення №6 від 03.06.2019р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску,№6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб,№6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість,№6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору,№6 від 03.06.2019р. про сплату адміністративного штрафу та вимогу №6 від 03.06.2019р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду відзив на позов, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

09.04.2019р. Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. та складено акт №1147/20-40-13-06-08/.

Перевіркою встановлено наступні порушення: п. 177.2 п.п. 177.4.1. п.177.4 ст. 177 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 605 888,15 грн. за 2016-2017р.р.,абз. 1 п.2 ч.1 ст. 7, п.2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого було занижено єдиного соціального внеску за 2016р. на загальну суму 84125,04 грн.,п.189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями в результаті чого було занижено податку на додану вартість за грудень 2018р. на загальну суму 673 209,06 грн.,п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України та ст.168 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого було занижено військового збору на загальну суму 50 490,67 грн. за 2016-2017рр.п.п. б) п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, не було надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податки (ф. 1Дф) на дохід виплачений найманим робітникам у розмірі 52 200,00 грн.

22.05.2019р. позивачем було направлено до ГУ ДФС у Харківській області заперечення на акт перевірки №1147/20-40-13-06-08/ та долучено копії первинних документів.

На підставі висновків вищезазначеного акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення рішення: №6 від 03.06.2019р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску 84125,04 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 25237,51 грн., №6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 605888,15 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 151472,04 грн., №6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 673209,06 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 168302,27 грн., №6 від 03.06.2019р. про донарахування грошового зобов`язання зі військового збору та застосування штрафних санкцій в загальному розмірі 63113,34 грн., №6 від 03.06.2019р. про сплату адміністративного штрафу в розмірі 510,00 грн. та вимоги №6 від 03.06.2019р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 84125,04 грн.

Позивач вважає, що податкові повідомлення рішення та вимога є незаконними, протиправними та такими що ґрунтуються на хибних суб`єктивних твердженнях перевіряючого, які зроблені без належного вивчення обставин справи та дослідження наявної первинної документації.

Дослідивши надані матеріали, судом встановлено, що з метою здійснення господарської діяльності Позивачем було укладено договір з ТОВ «Завжди чисто плюс» від 03.01.2012р. № 1/01 на надання послуг з хімічного чищення та антибактеріальної обробки килимових виробів та договір з ТОВ «СТВ-Харків» від 02.01.2014р. №3/П-14 на закупівлю миючих та чистячих засобів.

Надання послуг з хімічного чищення та антибактеріальної обробки килимових виробів підтверджено актами здавання-приймання виконаних робіт, придбання миючих та чистячих засобів підтверджена видатковими накладними, оплата за надані послуги та придбані засоби підтверджується банківськими виписками.

Придбані миючі та чистячи засоби використовувалися позивачем при наданні послуг з хімічного чищення та антибактеріальної обробки килимових виробів, тобто у відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України вказані витрати є витратами, безпосередньо пов`язаними із отриманням доходу від продажу послуг.

Використання конкретної кількості миючих та чистячих засобів при наданні послуг з хімічного чищення та антибактеріальної обробки килимових виробів відбувалося на підставі норм списання, затверджених позивачем наказом від 11.08.2011 року.

Дохід від послуг з хімічного чищення та антибактеріальної обробки килимових виробів, який надходив протягом 2016 - 2017 років від ТОВ «Завжди чисто плюс» на розрахунковий рахунок, у відповідності до банківських виписок, відображався позивачем у Книзі обліку доходів і витрат за підсумками дня, в якому отримано дохід, у відповідності до п.5 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат.

Витрати відображалися позивачем у Книзі обліку доходів і витрат у відповідності до вимог чинного законодавства, під отримання відповідного доходу, що підтверджується видатковими накладними, актами здавання-приймання виконаних робіт та банківськими виписками, та розраховувалися у відповідності до раніше затверджених наказом від 11.08.2011норм витрат.

Витрати, внесені до Книги обліку доходів і витрат, є безпосередньо пов`язаними з отриманням доходу, оплачені Позивачем станом на дату отримання доходу та документально підтвердженні видатковими накладними та банківськими виписками з рахунку.

Також судом встановлено, що на підставі актів звірення взаємних розрахунків станом на 01.01.2016р. існувала дебіторська заборгованість ТОВ «Завжди чисто плюс» перед позивачем за надані послуги з хімічної чистки та антибактеріальної обробки килимових виробів у сумі 1 512 247,20 грн. (з ПДВ). Зазначений факт відповідачем не спростовувався.

У відповідності до банківських виписок позивача, протягом 2016р. останнім було отримано від контрагента ТОВ «Завжди чисто плюс» на розрахунковий рахунок кошти з призначенням платежу «за чистку килимів за договором від 03.01.2012р.» на загальну суму 2 441 500,00 грн. (з ПДВ ) та протягом 2017р. 3 336 180,00 грн. (з ПДВ ).

Згідно із актами здавання-приймання виконаних робіт за договором від 03.01.2012р. №1/01, підписаними позивачем та ТОВ «Завжди чисто плюс» протягом 2016-2017 р.р., позивачем було виконано роботи з чищення килимів на загальну суму грн. (з ПДВ), у т.ч. за 2016 р. 2 584 152,00 грн. (з ПДВ) та за 2017р. 1664019,07 грн. (з ПДВ), вищевказане відповідачем також не заперечується.

З огляду на вищевказане, на підставі актів звірення взаємних розрахунків, актів здавання-приймання виконаних робіт та банківських виписок вбачається, що дебіторська заборгованість ТОВ «Завжди чисто плюс» перед Позивачем станом на 01.01.2016р. складала 1512247,20 грн. (з ПДВ), а станом на 31.12.2018р. складала 55 707,5 грн.

З огляду на існування дебіторської заборгованості ТОВ «Завжди чисто плюс» перед позивачем, на підставі актів звірення взаємних розрахунків, актів здавання-приймання виконаних робіт та банківських виписок можливо дійти висновку, що протягом 2016-2017 років позивач, при отриманні оплати від ТОВ «Завжди чисто плюс» за надані послуги (виконані роботи), спочатку зараховував кошти на погашення кредиторської заборгованості, а потім на оплату послуг (робіт), наданих у звітному періоді. При цьому до Книги обліку доходів і витрат суми доходу позивач вносив по факту проведення оплати, на підставі банківських виписок, у відповідності до вимог п. 5 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат.

Так, протягом 2016-2017 років витрати позивачем відображалися у Книзі обліку доходів і витрат за підсумками дня, в якому було отримано дохід. Вказані витрати були безпосередньо пов`язані із отриманням вказаного доходу, розраховані на підставі затверджених позивачем норм витрат, сплачені, та їх отримання підтверджено первинними документами.

Витрати на придбання порошку та миючих засобів, які використовувалися для прання та хімічного чищення килимових виробів які відповідач вважає неправомірно віднесеними до складу витрат, насправді цілком правомірно віднесено позивачем до витрат у 2016 2017 років.

Такі витрати є безпосередньо пов`язаними з отриманим доходом, документально підтвердженні та вірно й своєчасно відображені у Книзі обліку доходів і витрат, у відповідності до затверджених норм витрат, під дохід отриманий у період з жовтня 2016 -2017 років.

Відповідно до вимог п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Суд вказує, що згідно з ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п.1.2 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як вбачається з матеріалів перевірки підстави для збільшення скаржнику зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору ґрунтуються на одних і тих же висновках про заниження скаржником у 2016-2017 роках чистого оподатковуваного доходу, як бази оподаткування вказаними податками і зборами.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що фахівцями ДФС не встановлено порушень Позивача при формуванні показників доходу в перевірених податкових періодах, що вказано на сторінці 10 - 11 акту перевірки.

Натомість, виходячи із висновків акту перевірки та доводів ДФС, у вказаних періодах Позивач завищив витрати, що призвело до заниження чистого доходу.

Оцінюючи такі доводи, слід вказати, що п.177.4 ст.177 ПК України визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (тобто собівартість придбаних для подальшої реалізації товарів); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця (Підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд зазначає, що згідно з п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця:- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013р. № 395, акт документальної перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Пункт 1.5 Порядку визначає, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно з п.1.7 Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Розділом ІІ Порядку встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

У висновках акту документальної перевірки зазначається, зокрема, узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Однак, акт перевірки не містить посилання на будь-які відомості первинних чи розрахункових документів Позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до витрат вартості тих чи інших товарів (що свідчило б про порушення вимог п.177.4 ст.177 ПК України), формування витрат не пов`язаних з провадженням господарської діяльності скаржником чи відсутність підтверджуючих документів щодо походження товарів (що свідчило б про порушення вимог п.177.10, п.п.177.4.5 ст.177 ПК України).

Суд вказує, що в основу розрахунку витрат покладено відомості приросту вартості залишків ТМЦ в цінах реалізації на кінець відповідних податкових періодів. Однак, норма ст.177 ПК України жодним чином не вказує на вплив приросту вартості залишків ТМЦ в цінах їх реалізації на чистий дохід як об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025, який діяв до 18.10.2013р., було затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, в якій фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування вели залишок товарних запасів, а саме заповнювали гр.2 «Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на початок звітного періоду» та гр.11 «Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на кінець звітного періоду».

Натомість, формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення, які затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, що набрав чинності з 18.10.2013 р., не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п.5 Порядку, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. У графі 6 «сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» Книги відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня (п.6 Порядку).

З огляду на це, обов`язок ведення залишку товарних запасів у підприємців на загальній системі оподаткування взагалі відсутній, відомості щодо такого обліку не є обліковими документами та не підлягають відображенню у податковій звітності фізичної особи - підприємця. Тому будь-які відомості щодо залишку товарних запасів для податкового обліку позивача до уваги не беруться та не можуть свідчити про обставини господарської діяльності для визначення об`єктів оподаткування.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що акт перевірки не містить належних і обґрунтованих нормами податкового законодавства доводів про заниження Позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2016 та 2017 роках. Акт перевірки не містить систематизованого викладу фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, а його зміст полягає у самостійному математичному розрахунку витрат скаржника, який не ґрунтується на відомостях первинних документів платника податків.

У відповідності до п.п. 54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань.

Наведене вказує, що дані перевірки результатів діяльності господарської діяльності за 2016-2017 роки, які оформлені актом ГУ ДФС у Харківській області №1147/20-40-13-06-08/ від 09.04.2019р.не свідчать про заниження Позивачем чистого доходу та сум його податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору за 2016-2017 роки.

Відповідно до ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 03.06.2019р. №6 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, №6 про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, №6 про донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість, №6 про донарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору, №6 про сплату адміністративного штрафу та вимогу №6 від 03.06.2019р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення у повному обсязі складено 30 жовтня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.