Справа № 161/7543/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9382/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника відповідача Сиротинської Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2019 року, прийняте суддею Пахолюком А.М. у м. Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта О.М. (далі Відповідач 1), Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі Відповідач 2 ) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2019 року позов задоволено частково: постанову LC-000103 від 19.04.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що автомобіль позивача знаходився орієнтовно за 200 м від дорожнього знаку «Зупинка заборонена» та між дорожнім знаком і стоянкою транспортного засобу позивача знаходяться два Т-подібних перехрестя, котрі скасовують дію знаку 3.34. За вказаним знаком слідують знаки 2.3 «Головна дорога», який надає право першочерговому проїзду нерегульованих перехресть, 7.8 «Напрямок головної дороги» вказує напрямок головної дороги на перехресті і який застосовується зі знаками 2.1-2.3. Відтак, на місці розташування зазначених знаків (2.3 та 7.8), що позначають напрям руху головної дороги на перехресті, закінчилася зона дії дорожнього знаку 3.34, тому позивач порушення не допустила.

Вимога про визнання неправомірними дій інспектора не ґрунтується на положеннях ст. 286 КАСУ за змістом якої до повноважень суду при вирішення цієї категорії справ не відносить вирішення питання щодо визнання протиправними дій, тому, в цій частині відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із недотриманням повноти з`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що інспектором зафіксоване адміністративне правопорушення в режимі фотозйомки та розгляд справи проведено в спрощеному порядку, дотримано вимог ст. ст. 279-1, 279-4 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», а суд помилково покликався на ст. ст. 251, 279, 283, 285 КУпАП.

Висновок про наявність двох Т-подібних перехресть є хибним, оскільки таке перехрестя найближче є із примикаючої вул. Шевченка, вул. Б. Хмельницького Заповітна. Після цього перехрестя повторно встановлено знак 3.34.

Місце, яке суд вважав перехрестям є прилеглою територією, оскільки встановлено знак 3.1 «Рух заборонено» та 5.33 «Початок пішохідної зони».

Крім того, з вул. Крилова розміщені 2 багатоповерхові будинки і вказана ділянка дороги є виїздом з прилеглої території та встановлено знаки 5.7.1 і 5.7.2, повідомляючи про напрямок виїзду.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що першим перехрестям, яке скасовує дію дорожнього знаку 3.34 «зупинка заборонена» є перетин вул. Б. Хмельницького, Т. Шевченка, та Заповітна, оскільки такі є надуманими та не відповідають дійсності.

Крім того, звертає увагу, що старший інспектор (інспектор з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. не наділений повноваженнями на розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладення стягнення, так як останній не є посадовою особою.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 19.04.2019 року відповідачем 1 було винесено щодо позивача оскаржувану постанову, із змісту якої вбачається, що позивач, 19.04.2019 року, керувала автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила вимогу дорожнього знаку, а саме здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушила п. 3.34 додатку 1 розділу 33 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 12).

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів.

Ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом 8.4. (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до підпункту 3.34 пункту 33.3 «Заборонні знаки» розділу 33 ПДР України - «Зупинка заборонено», дорожній знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до абз.7 положень «Не поширюється дія знаків» ч.3 розділу 33 ПДР зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Апеляційний суд вважає хибним твердження позивача про наявність двох Т-подібних перехресть між знаком 3.34 «Зупинка заборонена» та розташуванням транспортного засобу, враховуючи таке.

Перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Колегією суддів оглянуто та досліджено наявні у справі фото- та відеоматеріали.

Із переглянутого відео вбачається, що після встановленого на вул. Б. Хмельницького знаку 3.34, заборонений проїзд наліво, оскільки встановлено знаки 3.1 «Рух заборонено» та 5.33 «Початок пішохідної зони». Тому, вказане місце не може бути перехрестям доріг.

Щодо виїзду із вул. Крилова на вул. Б. Хмельницького, то судом апеляційної інстанції встановлено, що дана ділянка прилягає до краю проїзної частини та призначена для в`їзду до дворів або виїзду із них. Отже, являється прилеглою територією та не скасовує дію знаку 3.34.

З приводу покликання ОСОБА_1 на те, що старший інспектор (інспектор з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. не наділений повноваженнями на розгляд справи про адміністративне правопорушення не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 103-1 від 20 лютого 2019 року працівників департаменту муніципальної варти Луцької міської ради наділено повноваженнями на здійснення функцій інспекторів з паркування та уповноважено розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 і 3 ст. 122, ч. 1 і 2 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, у даній справі є два відповідача, зокрема, старший інспектор (інспектор з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради та Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова LC-000103 від 19.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, оскільки згідно ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна неповнота дослідження доказів.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2019 року у справі №161/7543/19 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 30.10.2019 року.