Справа № 440/1095/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кукоба О.О.

24 жовтня 2019 р.Справа № 440/1095/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці ДФС на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

Встановила:

27.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Полтавської митниці ДФС від 05.02.2019 року № UA806020/2019/000086/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Полтавської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.02.2019 року № UA806020/2019/00167.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним у грудні 2018 року придбано у суб`єкта господарювання за законодавством Федеративної Республіки Німеччина вживаний автомобіль та у січні 2019 року ввезено даний автомобіль на митну територію України. Митну вартість автомобіля визначено за основним методом - ціною договору, однак митний орган відкоригував таку вартість із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МК України з посиланням на дані електронного каталогу SchwackeNet.

На переконання позивача, рішення Полтавської митниці ДФС про коригування митної вартості автомобіля є необґрунтованим, оскільки митним органом не наведено підстав, що у достатній мірі свідчили б про свідоме заниження декларантом митної вартості.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Полтавська митниця ДФС вказує, що під час митного оформлення виявлені розбіжності у наданих позивачем документах щодо визначення митної вартості, зокрема, рахунок на оплату вартості автомобіля виписаний 17.12.2018 року, розрахунок проведений готівкою, однак позивач перетнув державний кордон України у напрямку виїзду лише 19.01.2019 року, що виключає можливість проведення розрахунків 17.12.2018 року. До того ж, за твердженням відповідача, наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованого товару призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Дані твердження відповідач мотивував посиланням на спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів та відомостями електронного каталогу SchwackeNet. За наведених обставин, Полтавська митниця ДФС вважає, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року (рішення у повному обсязі складено 14.06.2019 року) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у спосіб, визначений позивачем.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Полтавської митниці ДФС від 05.02.2019 року № UA806020/2019/000086/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.02.2019року № UA806020/2019/00167.

Судом проведено розподіл судових витрат, а саме: стягнутоза рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3768,40 грн.

Висновок суду вмотивований протиправністю зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана у договорі купівлі-продажу. Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

В апеляційній скарзі відповідач Полтавська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично наводить аналогічні доводи, що зазначені ним у відзиві на позов.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Пунктами 23, 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Судом установлено, що 17.12.2018 року позивач придбав у компанії Iilarius-Josef Switalla (ФРН) легковий автомобіль, що був у використанні, марки Scoda Octavia за 5000,00 євро, що підтверджено рахунком від 17.12.2018 року № Н01901КР329 /а.с.17-18/.

24.01.2019 року даний автомобіль ввезено на митну територію України, а 01.02.2019 року, з метою митного оформлення, подано до Полтавської митниці ДФС електронну декларацію ІМ -40 , у якій митну вартість автомобіля визначено за ціною договору - 5000.00 євро /а.с. 71-72/.

Для митного оформлення декларантом надані: рахунок від 17.12.2018 року № Н01901КР329, акт проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, висновок про якісні характеристики товарів, договір про надання послуг митного брокера, платіжне доручення про сплату митних платежів, копію митної декларації країни відправлення /а.с. 15-16, 17-23, 26-44, 50-52, 73-85/.

За результатами митного оформлення відповідачем 05.02.2019 року прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA 806020/2019/000086/2, яким митну вартість автомобіля скориговано із застосуванням резервного методу, визначена митна вартість ґрунтується на даних електронного каталогу SchwackeNet та, з урахуванням комплектації і пробігу, становить 12950,00 євро /а.с. 13-14/.

На цій підставі митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 806020/2019/00167, у якій повідомлено позивача про те, що митне оформлення можливе за умови застосування рішення про коригування митної вартості товарів від 05.02.2019 року № UA 806020/2019/000086/2 /а.с. 15-16/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами другою та третьою статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця /ч. 5 ст. 58 МК України/.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості контролюючий орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Єдиними підставами, що надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Як убачається із рішення відповідача від 05.02.2019 року № UA806020/2019/000086/2 (п. 33 рішення), коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень ст. 55 МК України у зв`язку з тим, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів.

Такий висновок Полтавської митниці ДФС ґрунтується на тому, що за змістом рахунку-фактури від 17.12.2018 року № Н01901КР329 вартість товару (5000,00 євро) оплачено готівкою, проте відповідно до паспортного документа ОСОБА_1 він перетнув державний кордон України у напрямку «виїзд» 19.01.2019 року, що виключає можливість готівкової оплати даним громадянином вартості товару 17.12.2018 року.

Як убачається із офіційного перекладу рахунка від 17.12.2018 року, у ньому погоджено проведення розрахунків між сторонами готівкою, а не зазначено про проведення таких розрахунків 17.12.2018 року /а.с. 17/. До того ж, згаданий рахунок не містить вимог про проведення розрахунку особисто позивачем.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє зазначені вище доводи відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Крім наведеного, посилання відповідача на спрацювання під час митного оформлення системи управління ризиками не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Полтавською митницею ДФС не надано належних доказів наявності достатніх підстав для заперечення визначеної позивачем митної вартості автомобіля та витребування від декларанта додаткових матеріалів з метою підтвердження складових числового значення митної вартості товару.

Доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки позивачем разом з митною декларацією поданий повний пакет документів, що містили дані про вартість товару. При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем у ході проведення митного оформлення не встановлено фактів понесення позивачем додаткових витрат у зв`язку з придбанням автомобіля (страхування, транспортування, пакування, навантажувально-розвантажувальні роботи, сплата комісійних чи брокерських винагород тощо).

Колегія суддів зауважує, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не навів жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 МК України.

Посилання Полтавської митниці ДФС на відомості ресурсу SchwackeNet колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів правомірності використання даного інформаційного ресурсу, об`єктивності висвітлених ним даних та їх експертного дослідження, а також можливості їх застосування до автомобіля імпортованого саме позивачем, з урахуванням його технічних характеристик. Крім того, відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано відомості цього ресурсу щодо товарів з ідентичними характеристиками, на підставі яких прийняте спірне рішення.

Крім наведеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання Полтавської митниці ДФС на висновок експертного автотоварознавчого дослідження щодо ринкової вартості автомобіля, оскільки відповідне дослідження декларантом замовлене у зв`язку з витребуванням митницею додаткових документів без наявності на те достатніх підстав. До того ж, розрахована експертом вартість автомобіля є значно нижчою від тієї, що визначена митним органом, а предметом даного спору є саме правомірність рішення митниці про визначення митної вартості.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до ч. 12 ст. 64 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту прав позивача слугуватиме визнання протиправною картки відмови Полтавської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.02.2019 року № UA806020/2019/00167 та її скасування.

Також, з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці ДФС сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 01 листопада 2019 року.