Справа № 820/1596/16
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №820/1596/16

адміністративне провадження №К/9901/10951/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та Державної фіскальної служби України на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року (колегія суддів: Присяжнюк О.В., Русанова В.Б., Курило Л.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати відповідачів здійснити на його користь донарахування та виплату в розмірі 243 600,00 грн., яка складається з 177 744,00 грн. недонарахованої одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб, у разі встановлення інвалідності 2 групи та 65 856 грн. погодженої та невиплаченої одноразової грошової допомоги.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, а саме: зобов`язано Головне управління ДФС у Харківській області та Державну фіскальну службу України здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 в розмірі 243 600,00 грн., яка складається з 177 744,00 грн. не донарахованної одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб, у разі встановлення інвалідності 2 групи та 65 856,00 грн. погодженої та невиплаченої одноразової грошової допомоги; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2436, 00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року по справі № 820/1596/16 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Харківській області подати до Державної фіскальної служби України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ), з урахуванням призначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 65 856 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ), з урахуванням призначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 65 856 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідачі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, подали касаційні скарги, в яких просять їх скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що з 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію", а Закон України «Про Національну поліцію» не розповсюджується на працівників податкової міліції через що є відсутніми правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги позивачу. Постанова КМ України № 707 від 12.05.2007р., якою були затверджені порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, втратила чинність відповідно до Законів України "Про Національну поліцію" та "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні". Також на підставі постанови КМ України № 707 від 12.05.2007 позивачу була нарахована ГУ ДФС у Харківській області одноразова грошова допомога в розмірі 65856 грн.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що наказом Державної податкової адміністрації в Харківської області від 27.06.2008 № 429-о ОСОБА_1 прийнято на службу в органи податкової міліції та в подальшому призначено на призначено на посаду старшого слідчого з ОВС КМВ СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області.

Наказом № 344-0 від 06.10.2015 позивача звільнено в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "Б" (через хворобу).

Вислуга років на день звільнення позивача складала: у календарному обчислені - 14 років, 01 місяців, 12 днів, у пільговому обчислені - 15 років, 07 місяців, 01 днів. Вислуга років для виплати грошової допомоги станом на день звільнення складала 14 років.

Відповідно до висновку МСЕК від 16.10.2015 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70 відсотків; причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

19.10.2015 до Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1 звернувся з заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги, на яку 04.01.2016 позивачем отримано відповідь від Головного Управління ДФС у Харківській області, де було зазначено про те, що 28.12.2015. складено та направлено за вих. № 6869/8/20-40-04-02-15 до ДФС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності. Також позивача повідомлено, що причиною не виконання вимог закону щодо строків складання висновку про виплату одноразової грошової допомоги слугували неврегульованість цього питання на законодавчому рівні та відсутності методичних рекомендацій ДФС України з цього приводу.

15.02.2016 позивачем направлено запит до Державної фіскальної служби України, на який 01.03.2016 отримано відповідь на запит від 24.02.2016 № 2018/Т/99-99-04-04-02-14, згідно якої повідомлялось, що розмір виплати має скласти 65856,00 грн. і здійснюватися він буде на підставі Постанови КМУ від 12.05.2007 № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції»

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДФС України при погодженні висновку наданого Головним управлінням ДФС України у Харківській області щодо виплати одноразової грошової допомоги на користь позивача порушило положення Постанов КМУ, які регулюють порядок таких виплат, оскільки зазначений розмір погодженої виплати є таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про міліцію».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, апеляційний суд дійшов висновку, що згідно порядку, належним способом захисту позивача є зобов`язання Головного управлінням ДФС у Харківській області подати до Державної фіскальної служби України висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», з урахуванням призначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 65 856 грн., яка була вже встановлена позивачу висновком Головного управлінням ДФС у Харківській області від 17 лютого 2016 року та необхідність зобов`язання Державної фіскальної служби України провести нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги на підставі цього висновку.

Дослідивши в межах касаційної скарги спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону № 565-XII та Законом України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною шостою статті 23 Закону № 565-XII (в редакції Закону №208-VIII) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - постанова КМУ № 850) затверджено Порядок № 850.

Пунктом 2 зазначеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Порядок № 850 набрав чинності 31 жовтня 2015 року. До цього часу діяв Порядок № 707, посилання на який є у зазначеному пункті урядової постанови від 21 жовтня 2015 року № 850.

Згідно з пунктом 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Отож, у період з 12 березня 2015 року (дата набрання чинності Закону № 280-VIII) до 31 жовтня 2015 року (дата набрання чинності Порядку № 850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ визначав Порядок № 707.

У справі, яка розглядається, інвалідність ІІ групи позивачу встановлено 16 жовтня 2015 року, тобто після набрання чинності Законом № 280-VIII, про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся 19 жовтня 2015 року, тобто до набрання чинності Порядку № 850.

Таким чином, на думку колегії суддів, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом № 208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону № 565-XII (в редакції, чинній з 12 березня 2015 року) та виплачуватися відповідно до Порядку № 707.

Аналогічна правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду, зокрема, в постановах від 05 червня 2018 року у справі № 822/456/16, від 19 вересня у справі № 822/910/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/395/18, від 31 січня 2019 року у справі № 822/2143/16.

Стосовно посилань в касаційній скарзі на відсутність бюджетних асигнувань на виплату відповідної одноразової грошової допомоги колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду апеляційної інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук