Справа № 805/790/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року справа №805/790/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 (за ордером)

відповідач: Віціна О.О. (за довіреністю)

третя особа: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Лазарєв В.В.) від 20 серпня 2019 року, повний текст рішення складено 20 серпня 2019 року, по справі №805/790/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у кількості 23 доби в розмірі 4209,00 грн.; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області середній заробіток (грошове утримання) за весь час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2015 р. по 29.02.2016 р. в розмірі 77271,60 грн. та стягнення середнього заробітку з 01.03.2016 р. по день винесення судового рішення, виходячи із середньоденної заробітної плати (грошового утримання) в розмірі 643,93 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2015 року по 29.02.2016 року в розмірі 77271,60 грн.; стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2016 року по 12.04.2016 року в розмірі 18673,97 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задоволено. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі №805/790/16-а скасовано, в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного суду від 16 травня 2019 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2015 року по 12.04.2016 року в розмірі 38 681,89 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не вірно розраховано суму середньоденного грошового забезпечення позивача, внаслідок чого розрахунок середнього заробітку є неправильним. Відповідач зазначив, що як вбачається з довідки від 1.06.2016 року №234, загальний розмір нарахованого позивачу грошового забезпечення за останні два місяці роботи складає 11 163,36 грн (липень 2015 року (31доба) 5 581,68 грн, серпень 2015 року (31 доба) 5 581,68 грн), а середньоденне грошове забезпечення 180,06 грн. (11 163,36грн./62 календарних дня). Також судом першої інстанції при розгляді справи не взято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії ГУМВС України в Донецькій області, як бюджетної установи, щодо її виплати. Крім того, при прийняті рішення судом не враховано, що ст.2 Закону України від 30.06.1999 року №783-XIV «Про джерела фінансування органів державної влади» передбачено, що ці органи здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування і в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Відповідач також зазначив, що листопада 2015 року знаходиться в стані ліквідації та не фінансується. Тому стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде вважатись бюджетним порушенням.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Третя особа, у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач в період з 22.05.2006 року по 11.09.2015 року проходив службу на різних посадах в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та був звільнений згідно наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 09.09.2015 року № 270 о/с за п. 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, що підтверджується трудовою книжкою.

02.12.2015 року позивач звернувся до ГУ МВС України в Донецькій області з заявою про видачу довідки про заборгованість з грошового забезпечення (а. с. 12).

До Головного управління національної поліції в Донецькій області 03.02.2016 року надіслано адвокатський запит про надання довідки щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за період з 01.09.2013 р. до 11.09.2015р. (а. с. 13).

Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області 15.02.2016 року надано відповідь на адвокатський запит, де було зазначено, що позивачу нарахована компенсація за 23 доби невикористаної відпустки в розмірі 4209,00 грн. (а. с. 14).

Відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України в Донецькій області від 14.04.2016р. №339/26/02-2016 позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку (23 доби) та виплачено 12.04.2016р. в сумі 4079,03 грн. на особистий картковий рахунок (а. с. 53).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Частиною першою ст. 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114) встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 (далі - Інструкція №499) при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення працівникам органів внутрішніх справ.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівникам органів внутрішніх справ, не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних їм сум, суд апеляційної інстанції вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними .

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100), згідно пункту 1 якого затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати .

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Верховний суд, скасовуючи постанову Донецького окружного адмінімтративного суду від 16 травня 2016 року та постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року по цій справі, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягав присудженню на користь позивача з відповідача, неправильно застосував до спірних правовідносин наведені норми Порядку №100, оскільки брав до уваги здійснені позивачеві виплати за березень 2015 року і квітень 2015 року, а не за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню скаржника зі служби (липень та серпень 2015 року).

За приписами частини 5 статті 353 КАС України Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно довідки ГУ МВС України в Донецькій області від 01.06.2016 року грошове забезпечення позивача складало в липні 2015 року - 5581,68 грн., у серпні 2015 року - 5581,68 грн., у тому числі: посадовий оклад 800,00 грн., оклад за спеціальне звання 125,00 грн., надбавка за вислугу років 231,25 грн., надбавка за особові умови служби 578,13 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 120,00 грн., премія 3 727,30 грн.

Судом першої інстанції , середньоденна заробітна плата визначена в розмірі 259 грн. 61 коп. (5581,68 грн. (липень 2015 року) + 5581,68 грн. (серпень 2015 року): 43 робочих дні за два місяці (23 робочих дні у липні 2015 року та 20 робочих днів у серпні 2015 року).

Відповідач вважає, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 180,06 грн. (11163,36/62 календарних дня).

Тобто, спірним у цій справі є правильність визначення розміру середньоденного грошового забезпечення позивача.

Пунктом 8 Порядку№100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Тобто, пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідачем не доведено встановлення чинним законодавством визначення у спірних правовідносинах середньої заробітної плати виходячи із календарних днів, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2015 року по 12.04.2016 року правомірно було використано формулу, за якою обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Колегія суддів також звертає увагу, що підставою для скасування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року по цій справі, послужив висновок Верховного суду про те, що при визначенні розміру середнього заробітку суд неправильно застосував норми Порядку №100, оскільки брав до уваги здійснені позивачеві виплати за березень 2015 року і квітень 2015 року, а не за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню зі служби (липень та серпень 2015 року).

Неправильне застосування норм матеріального права в частині визначення судом першої інстанції середньоденного (годинного) заробітку виходячи з робочих днів, встановлено не було.

Згідно частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Ратифікація Конвенції відбулась на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів вважає, що питання у цій адміністративній справі пов`язано з правом позивача на виплату, яке походить безпосередньо з чинного та передбачуваного положення національного законодавства - статті 117 КЗпП України, яке по суті захищається статтею 1 Першого протоколу.

Оскільки, стаття 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні у вигляді обов`язку сплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, не встановлює принципу співмірності та можливості суду як органу, який виносить рішення по суті спору, зменшити розмір такого відшкодування, втручання у право власності позивача шляхом визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, на думку колегії суддів не буде законним та становитиме порушення державою статті 1 Першого протоколу.

Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань , колегія суддів також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, а відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року по справі №805/790/16-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року по справі №805/790/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 жовтня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 30 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 30 жовтня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць