Справа № 520/4031/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/4031/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.08.19 року по справі № 520/4031/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0-95-19, у наданні згоди ОСОБА_1 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати ОСОБА_1 згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що звернувшись в лютому 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської с/ради Двурічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення селянського господарства « Піддубко Поліни Іванівни » відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР №09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера, отримала відповідь від 18.03.2019, оформлену листом №П-1696/0-1611/0/95-19, відповідно до змісту якої відповідачем відмовило у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивачем зазначено про незаконність оскаржуваної відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0/95-19, у наданні згоди ОСОБА_1 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі рішення Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 24.12.1992 року ОСОБА_1 для створення та ведення селянського (фермерського) господарства надано земельну ділянку площею 25,22 га.

Позивачем зареєстровано приватне фермерське господарство Піддубко Поліни Іванівни, що підтверджується Розпорядженням Представника Президента України №100 від 02.04.1993 (а.с. 13).

У 1998 році на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради від 14.07.1998 року №20 ОСОБА_1 додатково для ведення селянського (фермерського) господарства виділено земельну ділянку площею 24,78 га та видано Державний акт на право постійного користування землею, серія ХР №09-00-001496, зареєстрований 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею (а.с. 14).

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою, в якій просила надати згоду ОСОБА_1 на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської с/ради Двурічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення селянського господарства « ОСОБА_1 » відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР №09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера.

18.03.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надано позивачу відповідь, оформлену листом №П-1696/0-1611/0/95-19, відповідно до змісту якої відповідачем відмовлено у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 12).

Підставою для прийняття оскаржуваної відмови слугував факт невідповідності щодо користувача земельної ділянки, а саме громадянкою ОСОБА_1 , зазначеною в державному акті на право користування землею, та фактичним користувачем земельної ділянки - юридичною особою ФГ Піддубко П.І .

Не погоджуючись з оскаржуваною відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій", встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою

Згідно з ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Земельного кодексу України (тут і надалі, в редакції від 13.03.1992), у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно з ч. 1 ст.51 Земельного кодексу України, громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 р. та 2001 р.), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення фермерського господарства), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. При цьому державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею видавався на ім`я фермера - фізичної особи, зазвичай, голови селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ст. 47 Земельного кодексу України (в редакції від 1990 року), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення фермерського господарства), громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Отже, згідно чинного на час створення позивачем фермерського господарства законодавства, необхідною умовою набуття останнім статусу юридичної особи було отримання у користування земельної ділянки, у зв`язку з чим голова фермерського господарства з метою набуття та реалізацією фермерським господарством своїх прав, в тому числі, прав на користування земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності відповідно до законодавства, здійснив дії щодо отримання у користування фермерським господарством земельної ділянки та оформлення прав на неї.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість доводів позивача, що документом, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою селянським (фермерським) господарством до 2003 року був Державний акт, виданий на ім`я голови С(Ф ) Г із цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства. Для ФГ Піддубко Поліпи Іванівни правовстановлюючим документом, який дає право останньому на використання спірної земельної ділянки, є Державний акт на право постійного користування землею серії ХР №09-00-001496, виданий на ім`я Голови ФГ, як того вимагало чинне на той час законодавство, яка відповідно і є носієм речового права постійного користування відносно вказаної земельної ділянки.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0/95-19, у наданні згоди ОСОБА_1 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати ОСОБА_1 згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Так, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства "Піддубко Поліни Іванівни" відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 09-00-001496, зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з урахуванням висновків суду, викладених вище.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року по справі № 520/4031/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року