Справа № 675/1035/19
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №675/1035/19

провадження №К/9901/28806/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.06.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі № 675/1035/19 за позовом ОСОБА_1 до Начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Бондаря Василя Васильовича, Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» про визнання бездіяльності незаконною та визнання дій незаконними,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до Начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Бондаря Василя Васильовича, Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» про визнання незаконною бездіяльності відповідачів щодо ненадання позивачу належної і потрібної медичної допомоги, визнання дій незаконними у перешкоджанні здійснити якісне обстеження позивача для з`ясування наслідків від катувань, що мали місце 27.02.2017.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.06.2019 позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.06.2019 - без змін.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами її перегляду, такими, що ухвалені (постановлені) з порушенням вимог процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив вказані судові рішення в касаційному порядку.

Верховний Суд встановив, що предметом позовної заяви є визнання незаконною бездіяльності Начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Бондаря Василя Васильовича та Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» щодо ненадання ОСОБА_1 належної і потрібної медичної допомоги та визнання незаконними дій стосовно перешкоджання здійснити якісне обстеження ОСОБА_1 для з`ясування наслідків від катувань, що мали місце 27.02.2017.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду задля отримання ефективного юридичного захисту з огляду на стверджуване надання йому неналежної медичної допомоги у виправній колонії під час відбування ним кримінального покарання.

Суд бере до уваги те, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція) передбачає таке:

«Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Верховний Суд підкреслює, що Європейський суд з прав людини встановлював порушення статті 13 Конвенції у справах проти України через брак ефективного національного засобу юридичного захисту зважаючи на скарги на ненадання медичної допомоги під час відбування кримінальних покарань (див., серед інших джерел, рішення у справах «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), § 113-116, від 28 березня 2006 року; «Двойних проти України» (Dvoynykh v. Ukraine), заява № 72277/01, § 72, від 12 жовтня 2006 року; рішення у справі «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), § § 91 та 92; рішення у справах «Іглін проти України» (Iglin v. Ukraine), заява № 39908/05, § 77, від 12 січня 2012 року; «Барило проти України» (Barilo v. Ukraine), заява № 9607/06, § § 104 та 105, від 16 травня 2013 року; «Іванов і Кашуба проти України» (Ivanov and Kashuba v. Ukraine), заяви № 12258/09 та № 54754/10, § 90, від 29 січня 2019 року, та «Бекетов проти України» (Beketov v. Ukraine), заява № 44436/09, § 148, від 19 лютого 2019 року).

Суд також наголошує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобів захисту з метою посилення суті прав та свобод, що містяться у Конвенції, в будь-якій формі, за якої вони можуть бути захищені в національному правовому порядку. Дія статті 13, отже, полягає в тому, щоб національний засіб захисту відповідав суті «небезпідставної скарги» за Конвенцією та гарантував належну допомогу (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), § 157, від 26 жовтня 2000 року).

Верховний Суд зауважує, що межа позитивних зобов`язань держави за статтею 13 Конвенції коливається залежно від природи заяви скаржника. Проте у будь-якому разі засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як на практиці, так і за законодавством, тобто таким, що міг би запобігти порушенням прав заявника, або припинити їх, або надати заявнику належне відшкодування. Зокрема, органи влади держави-відповідача своїми діями або бездіяльністю не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати їхньому використанню (див. рішення у справі «Центр юридичних ресурсів в інтересах Валентина Кимпеану проти Румунії» [ВП] (<…>) [GC], заява № 47848/08, § 148, від 17 липня 2014 року).

Отже, Верховний Суд має гарантувати ОСОБА_1 доступний та ефективний засіб юридичного захисту, здатний забезпечити втілення суті його конвенційних прав і свобод за заявленими вимогами щодо надання неналежної медичної допомоги.

У той же час, перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Суд встановив її невідповідність вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), про що свідчать такі обставини.

Згідно з вимогами пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Проте заявник не обґрунтував у своїй касаційній скарзі того, у чому, на його думку, полягає порушення судами норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки касаційну скаргу подано без дотримання вимог, встановлених КАС України, таку треба залишити без руху на підставі частини другої статті 332 КАС України та надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених вище недоліків, а саме: надіслати до суду заяву про уточнення вимог касаційної скарги, у якій навести конкретні висновки судів, з якими не погоджується заявник, та зазначити, які саме норми (пункт, частина, стаття) Кодексу адміністративного судочинства України були неправильно застосовані судами під час формулювання відповідних висновків.

Керуючись статтями 169, 329, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.06.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі № 675/1035/19 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя А.А. Єзеров