Справа № 420/3686/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3686/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді Токмілової Л.М. в місті Одеса по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000062/2 від 22.05.2019 року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС № UA500060/2019/00349 від 22.05.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія -В" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА500060/2019/000062/2 від 22.05.2019. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС №UА500060/2019/00349 від 22.05.2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця ДФС звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також рішення суду першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, а також перевірки документів поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, проте судом першої інстанції вказаним обставинам не була надана належна правова оцінка. Апелянт зазначає, що у наданому до митного оформлення у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів. Апелянт вказує, що в специфікації №59 від 11.03.2019 зазначено, що покупець повинен здійснити передоплату в розмірі 30% протягом 10 днів з моменту отримання інвойсу на окрему партію товару, але до митного оформлення не були надані документи які підтверджують здійснення передоплати, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару. Одеська митниця ДФС зазначає, що відповідно до пункту 4.3 контракту № 200 від 03.08.2016 продавець повинен надіслати серед іншого сертифікат якості товару, але до митного оформлення він не був наданий.

Апелянт вказує, що згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлено у валюті договору, проте наданий CARGO TRANSPORTATION INSURANCE POLICY № РУІЕ08Е03892 від 04.04.2019 року не відповідав вищезазначеним умовам. Крім того, апелянт зазначає, що у наданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 23.03.2019 року №19590779 зазначені умови поставки - СІF без зазначення географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією № UА500060/2019/014839 від 22.05.2019 та додатково містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України то зазначені обставини були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В" не подавались до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією від 22.05.2019 копії доповнень до зовнішньоекономічного договору (контракту), копії платіжних документів від 10.05.2019 та від 22.05.2019, при цьому SWIFT документи не відносяться до банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та не можуть вважатися платіжними дорученнями в іноземній валюті.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що аргументи апеляційної скарги в частині відсутності інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів» від 22.05.2019 року жодним чином не згадується відсутність інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, як складової частини митної вартості товарів. Представник позивача вказує, що на момент декларування товару у уповноваженої особи ТОВ «Таврія-В» були наявні документи, які засвідчують здійснення оплати за товар, а саме - банківський платіжний документ від 10.05.2019 р., який підтверджує оплату згідно Контракту №200 від 03.08.2016, специфікації №59 від 29.03.2019, інвойсу SUDU6709733 від 29.03.2019 р. та банківський платіжний документ від 22.05.2019 р., який підтверджує оплату згідно Контракту №200 від 03.08.2016, специфікації №59 від 29.03.2019, інвойсу SUDU6709733 від 29.03.2019 р., але з невідомих причин їх не було взято до уваги. Представник позивача зазначає, що сертифікат якості товару подається лише у випадку наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, підстав для чого у даному випадку не було.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що мінімальне страхування мас покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинне бути обумовлене у валюті договору, представник позивача вказує, що Умовами поставки СІF витрати на страхування покладено на продавця, таке зобов`язання міститься у контракті, а отже витрати на страхування не є складовими митної вартості, а виявлені з точки зору митного органу невідповідності страхового сертифікату правилам Інкотермс 2010 ніяк не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості товару, оскільки витрати на страхування товарів входять до ціни товару. В частині доводів апелянта про незазначення географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця представник позивача вказує, що оскільки умови поставки СІF апріорі передбачають перехід відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця в момент, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Крім того, представник позивача вважає, що за викладених обставин справи у митного органу взагалі не було законних підстав для витребування додаткових документів у декларанта, відповідно визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за другорядним (резервним) методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України. Представник позивача вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем та фактів, які вплинули на таке коригування .Крім того представник позивача вважає посилання Відповідача на бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи необґрунтованими.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (ТОВ "Таврія-В" - далі), , адреса реєстрації: 65091, Одеська обл., місто Одеса, вул. М`ясоїдівська, буд. 14, здійснює наступні види економічної діяльності (за КВЕД): 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.11 Рекламні агентства відповідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

03.08.2016 року між ТОВ "Таврія-В" (Покупець) та "SHANGHAI DAFEIMEL INTERNETIONAL LOGISTICS CO., LTD (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товару №200 (Контракт - далі).

Згідно п.1.1. Контракту продавець зобов`язався передавати у власність Покупцеві товари, а Покупець зобов`язався прийняти та оплачувати товари з вимогами та умовами контракту, і по цінам, вказаним в специфікаціях до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п.2.2 Контракту, ціна на товар розуміється згідно умов СІF- ОДЕСА, (відповідно до "Інкотермс-2010") і включає вартість завантаження товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Відповідно до п.2.3. Контракту №200, найменування, ціна і кількість товару, що поставляється, узгоджується сторонами в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію товару, і є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до п.4.1. Контракту №200, товар за цим Контрактом має бути поставлений на умовах СІF- ОДЕСА (відповідно до "Інкотермс-2010") протягом 90 календарних днів після дати, зазначеної в коносаменті, у разі якщо поставлений товар відповідає специфікації за кількістю і якістю.

Згідно до п.4.4., всі ризики, пов`язані із загибеллю або пошкодженням товару, переходять до Покупця згідно умовам, передбаченим "Інкотермс-2010" для базису поставки, вказаного в пункті 4.1. цього Контракту.

Пунктом 6.1. Контракту №200, визначено, що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється Покупцем на складі Продавця.

Згідно до п.6.2. Контракту, приймання товару за якістю проводиться в точній відповідності із стандартами, технічними умовами, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідних документах, що засвідчують якість товару, що поставляється,

До Одеського морського торгового порту уповноваженою особою позивача Столяр В.В. для митного оформлення вантажу 08.05.2019 року було подано до митного органу митну декларацію заповнену у звичайному порядку № UA500060/2019/00349, в якій митна вартість товару визначена за першим методом - за ціною договору.

Для визначення митної вартості за електронною митною декларацією № UA500060/2019/014839 від 08.05.2019 року ТОВ "Таврія-В" надано до Одеської митниці ДФС наступні документи:

- пакувальний лист б/н від 29.03.2019 р.,

- рахунок-фактуру (інвойс) №SUDU6709733 від 29.03.2019 р.,

- коносамент №58483680 від 08.04.2019 р.,

- автотранспортну накладну №9733 від 21.05.2019 р.,

- навантажувальний документ №3114 від. 17.05.2019 р.,

- декларацію про походження товару (сертифікат походження товарів) № 19С4401A0682/05653 від 17.04.2019 р.,

- страховий поліс №PYIE08E03892 від 04.04.2019 р.,

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 200 від 03.08.2016 року;

- доповнення №1 від 19.06.2017 р. до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 200 від 03.08.2016 року;

- доповнення №2 від 10.04.2019 р. до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 200 від 03.08.2016 року;

- специфікацію № 59 від 29.03.2019 p.,

- копію митної декларації країни відправлення № 19601761 від 29.03.2019 року.

08.05.2019 року Одеською митницею ДФС винесено рішення № UA500060/2019/000062/2 «Про коригування митної вартості товарів». На підставі рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000062/2, головним державним інспектором Одеської митниці ДФС Семеновим О.В. сформовано картку відмови в прийняті і митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00349.

Не погоджуючись із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем під час здійснення митного оформлення товару було надано всі необхідні та передбачені чинним законодавством документи, на основі яких можливо встановити митну вартість товару, що переміщується через митний кордон України. Відповідачем, в свою чергу, обґрунтованість використання другорядного методу визначення вартості товару не доведена, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року (справа №814/1996/15), від 22 травня 2018 року (справа №808/178/16), від 23 жовтня 2018 року (справа №820/1761/17), постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15), в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено колегією суддів, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості товару заявленому у спірному випадку до декларування, апелянт послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, проте відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого до декларування товару.

Щодо посилань апелянта як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості декларуємого товару, на те, що в наданих до митного оформлення документах відсутня інформація про такі складові митної вартості, як вартість упаковки, вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем на вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням; витрати на навантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування товару.

Зі змісту наведеної норми випливає, що такі складові митної вартості товарів додаються до митної вартості тільки в тому випадку, якщо вони не включені в ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до п.2.2 Контракту, ціна на товар розуміється згідно умов СІF-ОДЕСА, (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України..

Таким чином, відповідно до умов Контракту ціна поставленого товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування, а тому за правилами ч.10 ст.58 МК України ці складові не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості. Крім того, посилання на відсутність інформації про такі складові митної вартості, як вартість упаковки, вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням не були покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Щодо посилань апелянта, що в специфікації №59 від 11.03.2019 зазначено, що покупець повинен здійснити передоплату в розмірі 30% протягом 10 днів з моменту отримання інвойсу на окрему партію товару, але до митного оформлення не були надані документи які підтверджують здійснення передоплати, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с. 71-72), позивачем до суду першої інстанції надано банківський платіжний документ від 10.05.2019 р., який підтверджує оплату згідно Контракту №200 від 03.08.2016, специфікації №59 від 29.03.2019, інвойсу SUDU6709733 від 29.03.2019 р. та банківський платіжний документ від 22.05.2019 р., який підтверджує оплату згідно Контракту №200 від 03.08.2016, специфікації №59 від 29.03.2019, інвойсу SUDU6709733 від 29.03.2019 р. Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зазначених платіжних документів наявні всі необхідні реквізити, для ідентифікації платежів, а саме зазначено міститься посилання на контракт, специфікації до нього, інвойс, зазначено дату операції, суму операції в доларах США, найменування банку відправника і банку отримувача, а також печатки банківських установ, що свідчать про проведення платежів, тому колегія суддів приймає зазначені докази до уваги.

При цьому, щодо доводів апелянта, що SWIFT документи не відносяться до банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та не можуть вважатися платіжними дорученнями в іноземній валюті колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта ґрунтуються на хибному розумінні норм чинного законодавства, оскільки відповідно до положень п. 5 ч.2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що SWIFT представляє собою міжнародну міжбанківська системи передачі інформації та здійснення платежів та у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є міжнародною платіжною системою, яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. При цьому Положення «Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», на яке посилається апелянт, не містить жодних застережень щодо неможливості застосування SWIFT документів зокрема для визначення вартості товару, при наявності у такому документі реквізитів, які дозволяють ідентифікувати такий платіж.

Щодо посилань апелянта на ненадання сертифікату якості товару, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний документ не визначений у статті 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість товарів, відповідно не впливає на визначення митної вартості товарів, тому митний орган не має законодавчих підстав посилатись на ненадання сертифікату якості товару як на підставу для коригування митної вартості. Разом з тим, позивачем до митного оформлення було надано декларацію про походження товару (сертифікат походження товару) №SUDU6709733 від 29.03.2019 року.

Щодо посилань апелянта на ті обставини, що згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлено у валюті договору, проте наданий CARGO TRANSPORTATION INSURANCE POLICY № РУІЕ08Е03892 від 04.04.2019 року не відповідав вищезазначеним умовам колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено судом, відповідно до п.2.2 Контракту, ціна на товар розуміється згідно умов СІF-ОДЕСА, (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Отже, положеннями договору з посиланням на Правила Інкотермс 2010 передбачено, що страхування здійснює виключно продавець, оскільки умовами поставки СІF витрати на страхування покладено на продавця, таке зобов`язання міститься у контракті, а отже витрати на страхування не є складовими митної вартості, оскільки вони включені до ціни на товар, сплачувались продавцем та не є складовими митної вартості.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що якщо існують певні невідповідності страхового сертифікату від 04.04.2019 року правилам Інкотермс 2010 у частині розміру страхової суми та валюти страхування, ці питання знаходяться в межах компетенції фіскальних органів Китайської народної республіки, оскільки витрати на страхування були покладені на продавця товару.

Що стосується посилань апелянт на ті обставини, що позивачем не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1. контракту №200, товар за цим контрактом має бути поставлений на умовах СІF- ОДЕСА (відповідно до «Інкотермс-2010») протягом 90 календарних днів після дати, зазначеної в коносаменті, у разі якщо поставлений товар відповідає специфікації за кількістю і якістю.

Згідно до п.4.4, всі ризики, пов`язані із загибеллю або пошкодженням товару, переходять до покупця згідно умовам, передбаченим «Інкотермс-2010» для базису поставки, вказаного в пункті 4.1. цього контракту.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення; на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки відповідача щодо не зазначення географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця не впливають на визначення митної вартості товару, оскільки поставка відбувалась за правилами Інкотермс 2010 на умовах CIF, якими передбачено перехід відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця у момент доставки товару до названого порту призначення.

Таким чином, не зазначення у митній декларації географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця не впливає на митну вартість та не може бути покладено в обґрунтування рішення про коригування митної вартості.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Крім того, щодо посилань в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції, викладеної зокрема у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року (справа №820/17417/14), від 04.09.2018 (справа №818/1186/17), рмально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем під час здійснення митного оформлення товару було надано всі необхідні та передбачені чинним законодавством документи, на основі яких можливо встановити митну вартість товару, що переміщується через митний кордон України. відповідачем, в свою чергу, обґрунтованість використання другорядного методу визначення вартості товару не доведена, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О. О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко