Справа № 819/961/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8207/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/961/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення - 15:01год. 03.07.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 08.07.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині невиплати компенсації втрати частини доходів з 01.01.2016 року та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 05.03.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900-УІІІ від 23.12.2015 року. В січні 2016 року позивач отримав право на перерахунок пенсії, але вчасно такий перерахунок проведений не був. Таке право позивача підтверджене постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017 року у справі №607/13496/17, яка набрала законної сили 07.02.2018 року. Позивач вважає, що основною умовою для виплати громадянину компенсації за ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, на думку позивача, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку, добровільно чи на виконання рішення суду.

Однак, на звернення позивача про виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із тим, що пенсія в сумі 7906,64 грн. 00 коп. була перерахована і виплачена невчасно, відповідач повідомив про те, що підстав для виплати компенсації він не вбачає, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/961/18 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/961/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.10.2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із сімейними обставинами.

Розглянувши дане клопотання колегія суддів звертає увагу на те, що воно є не обгрунтованим, крім того на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання не надано жодних доказів, а явка позивача не визнана судом обов`язковою, тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання та вважає можливим проведення розгляду справи за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що тривале ненарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, а фактична виплата заборгованості проведена лише 05.03.2018 року, тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду, а бездіяльність відповідача є протиправною.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Факт отримання позивачем пенсії за вислугу років підтверджується також пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017 року у справі №607/13496/17 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено; поновлено позивачу строк звернення до суду; визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії - неправомірними; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціальною захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 р. № 268», та довідки № 619 від 17.05.2017 р. про розмір грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області починаючи з 1 січня 2016 року без обмеження граничного розміру.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року у справі №876/12408/17 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в адміністративній справі №607/13496/17 залишено без задоволення, а вказану постанову суду - без змін. Як вбачається з інформаційної системи "Єдиний державний реєстр судових рішень", постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017 року у справі №607/13496/17 набрала законної сили 07.02.2018 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22.02.2018 року №1382/03 позивача повідомлено, що перерахунок його пенсії на виконання постанови Тернопільського міськрайсуду від 21.11.2017 року у справі №607/13496/17, яка набрала законної сили на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року №876/12408/17, проведений; внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії позивача з 01.03.2018 року складає 5292,47 грн., доплату пенсії за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року буде проведено при виплаті пенсії за березень 2018 року.

Позивач 19.03.2018 року звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.03.2018 року про виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із тим, що пенсія була перерахована і виплачена невчасно, в сумі 7906,64 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у листі від 03.04.2018 року №290/К-11 повідомило позивача, що на виконання постанови Тернопільського міськрайсуду від 21.11.2017 року за справою №607/13496/17, яка набрала законної сили на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року за справою №876/12408/17, 20.02.2018 року з 01.01.2016 року перераховано розмір пенсії , виплата якої проведена при виплаті пенсії за березень 2018 року. Вказаним листом позивача також повідомлено про те, що йому нараховано доплату пенсії, на виконання постанови суду 20.02.2018 року, виплату якої проведено 05.03.2018 року. Виходячи із зазначеного, підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати немає.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини четвертої ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Правовідносини, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) для реалізації цілей та завдань вищевказаного Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Постановою Верховного суду України від 18.11.2014 у справі №21-518а14 було визначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (органом УПФУ) добровільно чи на виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що зі змісту ст. 5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», неможливість виплати особі компенсації втрати частини доходів пов`язується із неотриманням таких доходів із вини громадянина.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Також колегія суддів апеляційного суду наголошує, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ. Призначення пенсії позивачу здійснено пенсійним органом на підставі рішення судів, а саме несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного суду у справах №674/24/17 від 15.08.2019 року та №522/9778/16-а від 19.09.2019 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що тривале ненарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, а фактична виплата заборгованості проведена лише 05.03.2018 року, тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду, а бездіяльність відповідача є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/961/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 01.11.2019 року