Справа № 1.380.2019.003296
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003296
УХВАЛА
з питань залишення позовної заяви без розгляду
30 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців о.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача Сибірякова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Львівського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, у якій, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 03.09.2019, просить суд зобов`язати відповідача невідкладно погасити заборгованість перед позивачем по речовому майну шляхом видачі такого майна в натурі або виплати грошової компенсації взамін нього

Підставою звернення до суду зазначено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості з компенсації вартості неотриманого речового майна у розмірі 6196,31 грн. відповідно до довідки-розрахунку №2/2012. При звільненні ОСОБА_1 не отримав речове майно або компенсацію за нього. Позивач з метою погашення заборгованості звернувся до відповідача із листом, однак відповідач відмовився здійснити виплату, покликаючись на відсутність вказівки керівника підрозділу, у якому позивач проходив службу відповідного управлінського рішення про здійснення компенсації вартості неотриманого речового майна у наказі позивача про звільнення.

Ухвалою суду від 09.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 30.10.2019 представник відповідача просив цю позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із цим позовом на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позивач щодо вказаного клопотання заперечив та зазначив, що про порушення його прав йому стало відомо лише з відповіді відповідача від 04.09.2019, а саме порушення є триваючим. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Суд заслухав пояснення сторін щодо клопотання та вирішуючи його керується таким.

Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час, положеннями ч. 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки суми, які просить стягнути позивач, пов`язані із виплатою грошового забезпечення при звільненні, а тому такі відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці та відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Також доцільно зауважити, що у наказі №497к від 14.06.2012 жодним чином не обумовлено про компенсацію за неотримане речове майно, що підлягало видачі.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про компенсацію такого у травні 2019 та 29.05.2019 одержав відповідь, у якій жодним чином питання строку звернення за компенсацією не висвітлено.

Крім того, суд при вирішенні заяви враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, згідно якої право на судовий захист, є важливішим, ніж встановлені процесуальним законом особливості реалізації ним цього права.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

За таких обставин, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 241-243, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд, -

у х в а л и в :
1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала з питань залишення позовної заяви без розгляду окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.11.2019.

Суддя Кравців О.Р.