Справа № 420/6091/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6091/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. М. Грушевського,10, м. Березівка, 67300) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом (а.с.6-12) звернувся ОСОБА_1 до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Відділ ДВС) про скасування постанови від 22.03.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 81238,00грн за виконавчим провадженням №55929160.

Позивач зазначив, що 05.03.2018 року Відділом ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55929160 з примусового виконання виконавчого листа № 1504/811/12 виданого 11.03. 2014 року Березівським районним судом Одеської області про стягнення з нього - ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми в розмірі 809 161, 03 грн. та судовий збір в сумі 3 219 грн.

Не погодившись з вказаною постановою він звернувся до Березівського районного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, що відповідно п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» є безумовною підставою для повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання, просив скасувати вказану постанову.

В судовому засіданні 10.09.2019 року під час розгляду скарги на дії ДВС він дізнався, що на підставі заяви стягувана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.02.2019 року про повернення виконавчого документа без виконання, Відділом ДВС 25.04.2019 року винесена постанова про повернення виконавчого документа (виконавчого листа № 1504/811/12 від 11.03.2014 року) стягувачу на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувана).

На сьогодні примусове виконання виконавчого листа № 1504/811/12 від 11.03.2014 року здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М., яким 13.08. 2019 року за цим виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 59796272.

Позивач зазначив, що 30.09.2019 року, звернувшись за правовою допомогою, з автоматизованої системи виконавчого провадження він дізнався, що в провадженні Березівського міжрайонного відділу ДВС перебувають ще два виконавчих провадження відносно нього, а саме: ВП № 58995202, відкрито 25.04.2019 року та ВП № 58995360, відкрито 03.07.2019 року.

Проте жодної постанови про відкриття зазначених виконавчих проваджень він - ОСОБА_1 не отримував. Звернувшись з заявою до Відділу ДВС 04.10.2019 року він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 58995202 від 25.04.2019 року, відповідно до якої дізнався що виконавче провадження відкрито на підставі постанови б/н виданої 22.03.2019 року Відділом ДВС про стягнення з нього - ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 81 238 грн.

Вказану постанову від 22.03. 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 81238 грн він не отримував.

Згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 55929160 постанова про стягнення виконавчого збору від 22.03.2019 року винесена старшим державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу ДВС Горак І.В. про стягнення з нього - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута за виконавчим документом, - у розмірі 81 238 грн.

Позивач вважає постанову від 22.03. 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 81 238 грн. протиправною, такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що аналіз ст.26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження (05.03.2018 року) у сукупності дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. В той же час, підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених, зокрема п. 1 ч.1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, при цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, встановленому для примусового виконання виконавчих документів.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 22.02.2018р. по справі №816/823/17.

Проте, відповідачем постанову про стягнення виконавчого збору було винесено 22.03.2019 року, а виконавчий документ повернуто стягувану 25.04. 2019 року, тобто 22.03.2019 року у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Застосування ч.4 ст.27 Закону «Про виконавче провадження» у редакції чинній з 28.08.2018р. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження можливе лише до виконавчого провадження, яке буде відкрито після 28.08.2018 року, тоді як виконавче провадження було відкрито 05.03.2018 року. Норми Закону України № 2475 від 03.07.2018р., якими внесені зміни до ч.4 ст.27 Закону «Про виконавче провадження» , не мають зворотної дії в часі згідно до вимог ст.58 Конституції України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. Але фактичного виконання рішення не відбулося, сума заборгованості не стягнута, а тому виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Позивач також зазначив, що у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року (а.с.2-4) позов прийнятий до розгляду та відкрите провадження у справі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ. Судове засідання призначене на 31.10.2019 року.

Відповідачем не наданий відзив на позов у встановлений в ухвалі суду строк.

31.10.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з відсутністю предмета спору, так як всі виконавчі дії та постанови державного виконавця при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 81238,00грн скасовано та винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. При цьому представник відповідача надав копії постанов від 24.10.2019 року про скасування процесуального примусу, якими скасовані постанови від 24.09.2019 року: - про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови виданої 22.03.2019 року про стягнення виконавчого збору; - про арешт майна боржника; - про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, а також копія повідомлення про повернення виконавчого документа (постанови від 22.03.2019 року без прийняття до виконання).

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі та вважав клопотання відповідача необґрунтованим, оскільки предметом спору є постанова від 22.03.2019 року, яка не скасована, а повернута без виконання, тобто можливе її повторне пред`явлення для виконання.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що постанову Відділу ДВС від 05.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 55929160 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1504/811/12 виданого 11.03. 2014 року Березівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми в розмірі 809 161, 03 грн та судовий збір в сумі 3 219 грн (а.с.14-15).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 02.05.2018 року відкрито провадження у справі за скаргою позивача на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження (а.с.33-34).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 10.09.2019 року скарга залишена без розгляду за заявою скаржника у зв`язку з тим, що виконавче провадження, яке відкрите на підставі оскаржуваної постанови від 05.03.2018 року, закрито (а.с.18).

Судом встановлено, що постановою Відділу ДВС від 25.04.2019 року виконавчий документ - виконавчий лист № 1504/811/12 від 11.03. 2014 року, повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із заявою стягувача про повернення виконавчого документу без виконання (а.с.16-17).

До прийняття вказаної постанови Відділом ДВС була прийнята оскаржувана постанова від 22.03.2019 року ВП №55929160 про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 81238,00грн, в якій зазначено про необхідність стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута за виконавчим документом (а.с.92).

Проте відповідачем не спростоване твердження позивача, що з нього не стягнута будь-яка сума коштів за виконавчим документом, оскільки ним оскаржувалась постанова про відкриття виконавчого провадження до суду.

Крім того, судом встановлено, що за виконавчим листом № 1504/811/12 від 11.03. 2014 року приватним нотаріусом Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. прийнята постанова від 13.08.2019 року ВП№59796272 про відкриття виконавчого провадження, а також постанова від 13.08.2019 року ВП№59796272 про стягнення з божника - ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 81238,00грн.

Суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Спеціальними законами, що визначають умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404- VIII) та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.1Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону визначений перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, якими є, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних справах.

Відповідно до ч.5 ст.26Закону України «Про виконавче провадження» , виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Вказана редакція ч.4 ст.27 Закону діє з 28.08.2018 року-дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475 від 03.07.2018року.

Суд вважає обґрунтованою позицію позивача, що до внесення вказаних змін, Законом України «Про виконавче провадження» прийняття постанови про стягнення виконавчого збору під час здійснення виконавчих дій не передбачалось, такі постанови відповідно до ст.40 Закону при наявності для цього підстав виносились лише після вирішення питання про повернення виконавчого документу або закінчення виконавчого провадження з підстав зазначених у вказаній нормі. В той же час оскаржувана постанова винесена під час здійснення виконавчих дій до винесення постанови про повернення виконавчого документу.

Відповідно до ч. 1 ст.42Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Редакцією частини другої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла до 28.08.2018, було встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Однак Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 (який набрав чинності 28.08.2018року) в цю частину були внесені зміни і слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінені словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Проте суд вважає, що вказана редакція Закону не змінює суті та значення виконавчого збір, який є відповідно до ст.27 Законом збором, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, тобто рішення повинно бути виконано.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 19.06.2019 року по справі №824/172/18-а надавши аналіз нормам Закону України «Про виконавче провадження» у сукупності зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

У разі стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

По даній справі позивач просить скасувати постанову від 22.03.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 81238,00грн за виконавчим провадженням №55929160, оскільки будь-яких коштів з нього як боржника не стягнуто, в цей період дії ДВС по відкриттю виконавчого провадження за виконавчим листом № 1504/811/12 від 11.03. 2014 року ним оскаржувались до суду. Під час розгляду скарги у суді виконавчий документ був повернутий стягувачу за його заявою. Після чого стягувач (банк) знов пред`явив до виконання виконавчий лист вже приватному виконавцю, якій постановами від 13.08.2019 року відкрив виконавче провадження та стягнув з нього виконавчий збір (основну винагороду) у той же сумі 81238грн., тобто вдруге.

Враховуючи викладене суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача.

Згідно з частиною 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 22.03.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 81238,00грн за виконавчим провадженням ВП №55929160.

Позивач просив стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 1580,78грн.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання адміністративного позову майнового характеру фізичні особи сплачують 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у сумі 812,40грн, сплачені за квитанцією №ПН4032 від 15.10.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 262, 241-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративного позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. М. Грушевського,10, м. Березівка, 67300, ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення судового збору- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 22.03.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 81238,00грн з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням ВП№55929160.

Стягнути з Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 812,40грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.В. Катаєва

.