Справа № 546/1014/19
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 546/1014/19
номер провадження 2-а/546/43/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лісного Андрія Геннадійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2019 позивач звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою, у якій, посилаючись на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, просив суд скасувати постанову серії ДПО18 №679002 від 04.09.2019 про накладення на нього адміністративного стягнення.

Свої позові вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.09.2019 відповідачем було складено оскаржувану постанову серії ДПО18 № 679002 від 04.09.2019, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51,00 грн. Згідно цієї постанови позивач 04.09.2019 о 22-20 год керував транспортним засобом RENUALT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 на 309 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, у якому перевозив дитину ростом менше 145 см та віком до 12 років на передньому сидінні, а також був не пристебнутим ременем безпеки у ТЗ, який обладнаний засобами пасивної безпеки, чим порушив п.п.21.11 «б» та 2.3. «в» ПДР України.

З винесеною постановою він не погоджується, оскільки вважає, що не порушував правил дорожнього руху, дитина перебувала у автомобілі на задньому сидінні, а на передньому пасажирському сидінні сиділа його дружина. Зазначає, що був пристебнутий ременем безпеки та відстібнув його після зупинки автомобіля відповідачем, оскільки збирався вийти з автомобіля.

Автоматизований розподіл справи між суддями проведено 23.09.2019, у зв`язку з тим, що в період з 16.09.2019 по 20.09.2019 суддя Лизенко І.В. перебувала у відрядженні, а також у зв`язку з відсутністю в Решетилівському районному суді інших суддів.

24.09.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.28).

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. До суду надав відзив, у якому він просить розглядати справу за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позову (а.с.23-25).

Зокрема, відповідач зазначає, що 04.09.2019 ним булоухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розміні 51,00 грн, у зв`язку з тим, що позивач цього дня близько 22-20 год. на 309 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський керував транспортним засобом RENUALT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 , у якому перевозив дитину ростом менше 145 см та віком до 12 років на передньому сидінні, а також був не пристебнутим ременем безпеки у ТЗ, який обладнаний засобами пасивної безпеки, чим порушив п.п.21.11 «б» та 2.3. «в» ПДР України. Вважає, що постанову складено у відповідності до вимог чинного законодавства. Вважає посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 неактуальним та запізненим, оскільки дане рішення стосувалося діяльності Державтоінспекції, працівники якої складали адмінпротокол на місці вчинення правопорушення, а постанову виносили за місцем дислокації підрозділу, на території якого вчинено правопорушення. А тому вважає, що відповідачем правомірно на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відзив направлено позивачу 16.10.2019 (а.с.26).

Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається, у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Оскільки копію постанови серія ДПО18 № 679002 від 04.09.2019 позивачем не отримано у день її складення - 04.09.2019, то з урахуванням вихідних днів, останнім днем для пред`явлення до суду позову про оскарження вказаної постанови є 23.09.2019. Дану позовну заяву позивачем пред`явлено до суду 17.09.2019, тобто у межах строку позовної давності, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України.

Судом також встановлено, що 04.09.2019 позивач керував транспортним засобом RENUALT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 на 309 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський та був зупинений відповідачем.

Дані обставини визнаються учасниками справи, не заперечуються відповідачем і не підлягають доказуванню, виходячи з положень ч. 1 ст. 78 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем щодо позивача винесено оскаржувану постанову серія ДПО18 № 679002 від 04.09.2019, згідно якої 04.09.2019 о 22-20 год ОСОБА_1 курував транспортним засобом RENUALT KANGOO д.н. з. НОМЕР_1 на 309 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, та перевозив дитину, ростом менше 145 см та віком до 12 років на передньому сидінні, а також був не пристебнутим ременем безпеки у ТЗ, який обладнаний засобами пасивної безпеки, чим порушив п.п.21.11 «б» та 2.3. «в» ПДР України, у зв`язку з чим, із застосуванням ст. 36 КУпАП, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 51,00 грн за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП (а.с.9).

ОСОБА_1 має посвідчення водія та є власником автомобіля RENUALT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копіями посвідчення водія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

До компетенції органів Національної поліції відповідно до ст. 222 КУпАП віднесено розгляд справи, передбаченої ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місця його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після винесення рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст. 258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною, якою передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП). Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч. 5 ст. 121 та ст. 125КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених статтями ч. 5 ст.121 та 125 КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, посилання позивача на неправомірність дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови на місці скоєння правопорушення є без підставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного суду у справі №554/5558/16-а від 15.03.2018.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5 ст. 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Згідно п. 2.3. «в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі (підпункт змінено 11.07.2018).

Пунктом 21.11. «б». встановлено, що забороняється перевозити, зокрема, дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у постанові, а саме того, що 04.09.2019 позивач під час керування автомобілем не був пристебнутий ременем безпеки та перевозив дитину, зріст якої менше 145 см та яка не досягла 12-річного віку, на передньому сидінні автомобіля, відповідачем до суду не надано.

Хоча у оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додано відео з БК 131-000-2 , суду таких доказів надано не було.

Будь-яких інших доказів вчинення правопорушення позивачем (матеріали фото- чи відеофіксації, письмових пояснень свідків правопорушення тощо) відповідачем до суду також не надано.

Суд не бере до уваги надані позивачем копію поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/8905196, оскільки він не має доказового значення по справі, а також письмові пояснення ОСОБА_3 , як недопустимий доказ.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, за якими його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи фактичну відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, у зв`язку з чим вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування постанови із закриттям провадження у справі, що відповідає п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6-9, 77, 78, 241-246, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лісного Андрія Геннадійовича (адреса: вул. Європейська, м. Полтава Полтавської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 679002 від 04.09.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП- закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня складення в повному обсязі до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. Лизенко