Справа № 640/323/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/323/19 Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо врахування величини оцінки одного року страхового стажу 1% при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року та про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 року, обрахувавши її розмір за показниками середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

В обґрунтування наведених вимог Позивач посилається на Конституцію України, Закон України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та зазначає, що при перерахунку пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, що призвело до зменшення розміру пенсії, перерахованої з 01.10.2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в раніше встановленому розмірі, а саме 14296,83 грн. з 01.10.2017 року.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що оскільки набрала чинності норма законодавства щодо перерахунку пенсій із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, Відповідач має керуватись нею під час здійсненні своїх повноважень. Також, Відповідач звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року було внесено зміни до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких, тимчасово по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначає Позивач в позовній заяві, 26.10.2018 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахування пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з яких сплачено страхові внески, обчислено як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% починаючи з листопада 2018 року, поновити виплату пенсії в розмірі 14 302,24 грн. та компенсувати недоплачену частину пенсії за період з 01.10.2017 року по 01.11.2018 року.

Листом від 15.11.2018 року за № 113160/02/З-8791 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Позивача про відповідність розрахунку її пенсії чинному законодавству та документам пенсійної справи. В листі також надано розрахунок призначеної пенсії та зазначено, що загальний розмір обчисленої пенсії Позивача з 01.10.2017 року становить 10 740 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування Відповідачем коефіцієнту страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% при здійсненні перерахунку пенсії Позивачу, відповідає вимогам чинного законодавства. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність здійсненого перерахунку, внаслідок якого розмір пенсії Позивача зменшено з 14 296,83 грн. до 10 740 грн., а тому зобов"язав Відповідача вчинити дії щодо виплати пенсії Позивача в раніше встановленому розмірі, а саме 14 296,83 грн., з дати здійснення перерахунку - 01.10.2017 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

При цьому, порядок визначення коефіцієнта страхового стажу передбачений статтею 25 Закону № 1058-IV, згідно з якою при визначенні коефіцієнта страхового стажу застосовується величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону № 1058-IV в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-V1, яка діяла з 01.01.2008 року, було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

Разом з цим, положеннями пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Судом першої інстанції встановлено, що пенсія призначена Позивачу відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв`язку з чим Позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.10.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 року визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.

При цьому, вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, відповідно у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно із статтею 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

З огляду на вищенаведе, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування Відповідачем коефіцієнту страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% при здійсненні перерахунку пенсії Позивачу, відповідає вимогам чинного законодавства, з чим погоджується колегія суддів.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.11.2018 року за № 113160/02/З-8791 та матеріалів пенсійної справи, до 01.10.2017 року розмір пенсії становив 14 296,83 грн., де: 12 317,94 грн. - основний розмір пенсії; 131,20 грн. - надбавка за понаднормативний стаж; 1847,69 грн. - підвищення по ст. 29 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи максимальний розмір пенсії, визначений Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, розмір пенсії позивача складав 10 740 грн.

Розмір пенсії з 01.10.2017 року становив 10 740 грн., де: 9124,24 грн. - основний розмір пенсії; 131,20 грн. - доплата за понаднормативний стаж; 1368,64 грн. - підвищення по ст. 29 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"; 115,92 грн. - доплата до розміру пенсії з 01.10.2017 року.

З урахуванням наведеного Відповідачем внаслідок проведеного перерахунку пенсії, розмір призначеної пенсії зменшено з 14 296,83 грн. до 10 740 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходить з права Позивача на отримання пенсії, розрахованої на підставі матеріалів пенсійної справи, а не розміру пенсії, яку фактично він отримував з огляду на положення законодавства в частині обмеження максимального розміру пенсії.

Крім того, судом першої інстанції вірно було встановлено, що здійснення перерахунку пенсії з доплатою у розмірі 115,92 грн. до пенсії з метою визначення пенсії не в меншому розмірі, яку отримувала Позивача до перерахунку, а саме в розмірі 10 740 грн., не ґрунтується на нормах Закону.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, оскільки Відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції розрахунок, з якого він виходив при обчисленні суми доплати.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Колегія суддів наголошує, що формулювання «пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі» вжито в диспозиції даної статті не у вузькому значенні, що означало б саме суму, яку особа отримує до виплати, а в широкому - «основний розмір пенсії».

В такому контексті дана правова норма узгоджується із положення частини 1 статті 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, відповідно до якої передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Колегія суддів, також наголошує, що обмеження пенсії розміром 10 740 грн., відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV, є тимчасовим заходом і після того, як така норма втратить свою силу, позивач буде отримувати пенсію в розмірі, визначеному відповідно до матеріалів пенсійної справи, тобто «основний розмір пенсії», а тому, дії Відповідача щодо зменшення такого розміру, на підставі Закону України № 2148-VIII є протиправними, у зв`язку з чим вимоги позивача, з огляду на приписи п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов"язання Відповідача вчинити дії щодо виплати пенсії Позивачу в раніше встановленому розмірі, а саме 14296,83 грн. з 01.10.2017 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький