Справа № 160/6087/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/6087/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. (суддя Турова О.М., м. Дніпро) у справі №160/6087/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії позивачу;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в листах відповідача від 14.02.2019 р., 14.03.2019 р.;

- зобов`язати відповідача поновити виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позов повернуто особі, яка його подала. Ухвала мотивована тим, що позов підписано представником позивача та суд позбавлений можливості пересвідчитись, що довіреність, що надана представником на підтвердження своїх повноважень, дійсно видана від імені позивача, особа якого посвідчена належним документом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що додаток до позову містить нотаріально засвідчену копію довіреності з проставленим на ній апостилем, який знаходиться на другій сторінці даної довіреності.

Надана суду копія довіреності також посвідчена нотаріально нотаріусом України, що вкотре підтверджує її відповідність діючому законодавству.

Твердження суду стосовно посвідчення особи позивача спростовується матеріалами справи, адже до позову долучена нотаріальна копія ізраїльського посвідчення особи позивача з нотаріальним перекладом, з якого вбачається прізвище, ім`я, по-батькові позивача, рік його народження тощо, і все це засвідчене печаткою апостиль.

Теза суду стосовно строку паспорту позивача взагалі не видається зрозумілою, адже до позовної заяви було додане дійсне ізраїльське посвідчення особи позивача з нотаріальним перекладом, на підставі якого було встановлено його особа та було видане доручення, що підтверджено матеріалами справи. Копія його паспорту стосується виключно питання громадянства, а не посвідчення його особи, яку встановлено за його посвідченням.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на встановлені судом обставини та висновки суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ухвалі від 08.07.2019 р. суд дійшов висновку про повернення позову відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки:

- позовна заява підписана від імені ОСОБА_1 представником - адвокатом Вадимом Меламед на підставі довіреності, виданої 20.12.2018р. у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль. В означеній довіреності вказано, що вона видана від імені громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі посвідчення особи НОМЕР_2, виданого 18.04.2010 органом відділення МВС в м. Хайфа , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на представництво його інтересів, зокрема Меламед Вадимом ;

- в матеріалах позовної заяви наявна копія посвідчення особи НОМЕР_2 від 18.04.2010 року, проте, це посвідчення повністю складено на івриті і належним чином засвідчений його переклад на українську мову відсутній, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення змісту цього посвідчення, в тому числі чию особу воно посвідчує (навіть неможливо встановити ПІБ особи, якій воно видано), а також термін його дії;

- до довіреності також прикладені копії закордонного паспорту Союзу Радянських Соціалістичних Республік 40 № НОМЕР_1 , виданого 30.07.1992р. на ім`я ОСОБА_4 . Однак, довіреність на представника Меламед Вадима видана не на підставі цього документа та строк дії вказаного закордонного паспорту СРСР 40 НОМЕР_1 , виданого 30.07.1992р., скінчився 30.07.1997 р., про що вказано в цьому паспорті. Отже, за висновком суду першої інстанції є неможливим пересвідчитись, що довіреність, що надана представником на підтвердження своїх повноважень, дійсно видана від імені позивача, особа якого посвідчена належним документом.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 2 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст. 57 КАС України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи.

Згідно з ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналізуючи вищенаведені норми, можливо дійти висновку про те, що одним із документів, який підтверджує повноваження адвоката є ордер, виданий відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 60 КАС України встановлено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви. У разі припинення повноважень представника на здійснення представництва особи у справі він не може бути у цій самій справі представником іншої сторони, третьої особи на іншій стороні або третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від наданих йому повноважень визначаються Цивільним кодексом України.

Отже, адвокат має право здійснювати представництво фізичної особи в суді на підставі довіреності.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана від імені ОСОБА_1 його представником - адвокатом Вадимом Меламедом на підставі довіреності, виданої 20.12.2018 р. у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль.

В означеній довіреності вказано, що вона видана від імені громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі посвідчення особи НОМЕР_2, виданого 18.04.2010 органом відділення МВС в м. Хайфа , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на представництво його інтересів, зокрема Меламед Вадимом .

Обставин, що свідчать про недійсність зазначеної довіреності або подання представником позивача неналежним чином засвідченої копії довіреності, судом першої інстанції не було встановлено.

Застосування судом першої інстанції положень п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України судом першої інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не може пересвідчитись, що довіреність, що надана до суду представником на підтвердження своїх повноважень, дійсно надана позивачем.

Тобто, висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущенні про те, що позивач та особа, яка вказана в довіреності, виданій 20.12.2018 р. у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль, є різними фізичними особами.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Судом встановлено, що засвідчення підпису зазначеної довіреності № 745/2018 містить прізвище, ім`я та по-батькові, дату народження позивача, українською мовою та на івриті. Ці відомості щодо особи позивача відповідають записам у посвідченні особи НОМЕР_2, виданого 18.04.2010 органом відділення МВС в м. Хайфа, та нотаріально засвідченому перекладу цього посвідчення.

Таким чином, матеріали справи спростовують висновки суду першої інстанції щодо невідповідності особи позивача, від імені якої адвокат Вадим Меламед звернувся до суду першої інстанції, особі, яку було вказано довірителем у довіреності, долученій до позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на вказаній довіреності було проставлено апостиль.

Відповідно до статей 2, 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961 р. кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згода на обов`язковість зазначеної Конвенції надана Законом України від 10.01.2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів", та набула чинності між Україною і державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003 р.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 243, 250, 311 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. у справі №160/6087/19 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов