Справа № 440/1312/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1312/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Крутько О.В.,

представника позивача - Шевчика О.С.,

представника відповідача - Прокопчука О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2019 року Державна установа "Полтавська виправна колонія (№64)" звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.01.2019№№ , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2019 № та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.01.2019 № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень є акт від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 та правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018. Позивач вважає, що висновки акту перевірки від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826 є помилковими, а оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, посилаючись на те, що: заробітна плата осіб, засуджених до позбавлення волі, не відповідає визначенню заробітної плати в розумінні Податкового кодексу України, і зазначені особи не є найманими працівниками відповідно до чинного трудового законодавства; позивач є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів та є неприбутковою організацією; відповідно до положень Кримінально-виконавчого кодексу України, установа зобов`язана залучати до роботи всіх засуджених, які виявили бажання працювати, і не може порушувати право засуджених на працю, включаючи осіб, які не мають паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного податкового номеру.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1312/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

27 травня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /том 1 а.с. 212-217/, у якому представник ГУ ДФС у Полтавської області просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що згідно висновків позапланової виїзної документальної перевірки, оформленої актом перевірки від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826, встановлені з боку позивача наступні порушення:

- пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абз. "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу податок на доходи фізичних осіб до бюджету з доходів, виплачених у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 535517,18 грн.;

- підпункту 1.4, підпункту 1.5, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення", пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1 статті 168, абз "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу військовий збір до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 45147,32 грн.;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження бази нарахування єдиного внеску на заробітну плату засуджених (з врахуванням додаткової бази нарахування) в загальній сумі 7339774,70 грн.;

- пункту 1 частини 1 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму нарахованого єдиного внеску в загальній сумі 1614750,43 грн.;

- абз. "ґ" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме подання розрахунку не в повному обсязі та з недостовірними відомостями за 4 кв. 2016, 104 кв. 2017 та 1-3 кв. 2018.

Пояснює, що в ході проведення перевірки встановлено, що оформлення трудових відносин із засудженими здійснювалось шляхом укладання строкових трудових договорів та видання наказів про призначення засуджених на посади господарської обслуги на підставі заяв засуджених. Укладені з засудженими строкові трудові договори відповідають вимогам Кодексу законів про працю України та носять ознаки строкових трудових договорів. Установою ведеться табель обліку робочого часу засуджених, оформляються наряди виконання робіт, нараховується щомісячно заробітна плата засуджених та складаються відомості нарахування заробітної плати, виконується функція податкового агента в частині сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Позивачем самостійно здійснювалось нарахування та утримання з заробітної плати засуджених податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які несвоєчасно перераховані та частково не перераховані до бюджету. Крім того, позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску, який зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок незалежно від фінансового стану платника.

11 червня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив /том 2 а.с. 105-111/, у якій представником позивача зазначено, що залучення засуджених до робіт на установі виконання покарань, підприємств іншої форми власності та також роботи без оплати праці благоустрою установи хоча і відображалися внутрішніми документами установи, однак відповідні роботи не мали характер трудових відносин. Вважає, що позивач не є платником єдиного внеску у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

24 червня 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив /том 2 а.с. 170-172/, у яких відповідачем зазначено, що порушення встановлені на підставі строкових трудових договорів; наказів про призначення засуджених на посади господарської обслуги; заяв засуджених; журналу реєстрації строкових трудових договорів засуджених; даних бухгалтерського обліку (рахунків № 651/2, № 6313/2 "Нарахування ЄВ на заробітну плату засуджених".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Державна установа "Полтавська виправна колонія (№64)" (ідентифікаційний код 08731826) зареєстрована як юридична особа 30.09.1994, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якої наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 30/.

Згідно пункту 1 Положення про державну установу "Полтавська виправна колонія № 64", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2018 року № 2169/5, Полтавська виправна колонія № 64 є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально - виконавчої служби України та є правонаступником Полтавської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області /том 1 а.с. 31/.

Державну установу "Полтавська виправна колонія (№64)" взято на податковий облік в органах ДФС 12.06.2002 за № 6682, перебуває на обліку -(1601) ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області /том 1 а.с. 46/.

У період з 10.12.2018 по 21.12.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року та правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки /том 1 а.с. 45-71/.

В акті перевірки від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826 зафіксовано порушення Державною установою "Полтавська виправна колонія (№64)" :

- пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абз. "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу податок на доходи фізичних осіб до бюджету з доходів, виплачених у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 535517,18 грн.;

- підпункту 1.4, підпункту 1.5, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення", пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1 статті 168, абз "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу військовий збір до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 45147,32 грн.;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження бази нарахування єдиного внеску на заробітну плату засуджених (з врахуванням додаткової бази нарахування) в загальній сумі 7339774,70 грн.;

- пункту 1 частини 1 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму нарахованого єдиного внеску в загальній сумі 1614750,43 грн.;

- абз. "ґ" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме подання розрахунку не в повному обсязі та з недостовірними відомостями за 4 кв. 2016, 104 кв. 2017 та 1-3 кв. 2018.

17.01.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області на підставі акту від від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826 винесено:

- податкове повідомлення - рішення № , яким Державній установі "Полтавська виправна колонія (№64)" збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 962251,83 грн., з них за податковим зобов`язанням в сумі 535517,18 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 301318,47 грн., сума пені 125416,18 грн. /том 1 а.с. 40/;

- податкове повідомлення - рішення № , яким до Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем - податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн. /том 1 а.с. 41/;

- податкове повідомлення - рішення № , яким Державній установі "Полтавська виправна колонія (№64)" збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 81098, 18 грн., з них за податковим зобов`язанням в сумі 45147,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25138,19 грн., сума пені 10812,67 грн. /том 1 а.с. 42/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- зі сплати недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1614750,44 грн. /том 1 а.с. 43/;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким до Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" застосовано штрафні санкції в розмірі 785984,92 грн. /том 1 а.с. 44/.

Позивач не погодився із вищевказаними рішеннями, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом,

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу,

Згідно з підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 171.1 пункту 171 ПК передбачено, що собою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що обов`язок з утримання та сплати сум податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску із заробітної плати платника податку покладається на роботодавця такого платника.

Приймаючи оскаржувані рішення, відповідач виходив із того, що позивач має утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок із доходів (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі осіб. Проте, позивач із таким висновком не погоджується та вважає, що він не є роботодавцем засуджених, а тому не має обов`язку утримувати спірні податки та збори.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" 07.09.2016 № 1492-VIII, який набрав чинності 08.10.2016, доповнено Кримінально-виконавчий кодекс України статтею 60-1, відповідно до частин 1, 2 якої засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України /в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Відповідно до частини 1 статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Частинами 1, 2 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що між засудженими та позивачем Державною установою "Полтавська виправна колонія (№64)" було укладено строкові трудові договори, предметом яких є трудові відносини в межах, визначених цим договором, між засудженим та Установою, на час відбування особою, засудженою до позбавлення полі, покарання в Установі.

Умови вказаних строкових трудових договорів є аналогічними.

Згідно умов вказаних строкових трудових договорів у ході виконання засуджений зобов`язаний виконувати роботу, передбачено умовами договору, а Установа виплачувати працівникові заробітну плату згідно з цим договором і забезпечувати необхідні умови праці /том 2, а.с.114-118/.

Вказаними строковими трудовими договорами визначено права та обов`язки засудженого, права та обов`язки установи, оплату праці, робочий час, термін дії договору та інше.

Перевіркою встановлено, що протягом перевіряємого періоду між позивачем та Малим приватним підприємством "Стімол" та Державним підприємством "Підприємство Полтавської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області № 64" укладено договори на використання праці осіб, позбавлених волі /том 1 а.с. 120-146/.

За умовами вказаних договорів оплата виконаних засудженими робіт, включаючи виплати з фонду оплати праці, провадиться замовником на умовах оплати праці працівників підприємств і організацій відповідних галузей народного господарства, що виконують аналогічні роботи. На заробітну плату за виконання засудженими роботи замовник провадить нарахування у розмірі 50% згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.99 № 653. Оплата виконаних засудженими робіт провадиться замовником на підставі виставлених виконавцем рахунків.

Представником позивача не спростовано обставин щодо залучення до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором засуджених осіб у перевіреному періоді.

Перевіркою встановлено та зафіксовано у акті перевірки, що облік операцій з заробітної плати засуджених на Державній установі "Полтавська виправна колонія (№64)" здійснюється на рахунку 661/2, 6511/2 "Розрахунки по зарплаті праці засуджених" на підставі табелів робочого часу засуджених та відомостей нарахування заробітної плати засудженим установи. Загальна сума нарахованої заробітної плати засудженим, які працювали в установі за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 склала 2093527,09 грн. /том 2, а.с. 45-68/.

Згідно бухгалтерської довідки до меморіального ордеру № 5-2 за вересень 2018 року позивачем донараховано ЄСВ на ФОП засуджених за 2016-2017 року суму 1029350,83 грн., за січень - вересень 2018 року суму 585399,61 грн, разом 1614750,44 грн. /том 2, а.с. 21/.

До акту перевірки від 28.12.2018 № 1754/16-31-13-06-14/08731826 складена зведена відомість щодо сум заробітної плати засуджених в розрізі фізичних осіб та звітних періодів (додаток № 3), яка підписана заступником начальника відділу Коваленко Н.В., головним державним ревізором - інспектором Шичкіною М.Г. та головним бухгалтером Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" Хоменко Н.Г. /том. 1, а.с. 245-252; том 2, а.с. 1-18/.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 1 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частинами 1-4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 цього ж Закону встановлено, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що позивач є платником єдиного внеску, відтак зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок як податковий агент, базою оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід засуджених осіб, які відбувають покарання та залучаються до робіт, за які виплачується заробітна плата.

При цьому, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Аналізуючи зазначені вище норми Кримінально-виконавчого кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", суд дійшов висновку, що твердження позивача на те, що відповідно до Інструкції про умови праці та заробітну працю засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 №396/5, суми виплат, отримані фізичними особами під час відбування покарання в місцях позбавлення волі не є базою нарахування єдиного соціального внеску, є хибними, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", який набрав чинності 08.10.2016, ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до частини 1 якої засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.01.2003 № 1-рп/2003 у справі N 1-3/2003 зазначив, що після Конституції України, що має найвищу юридичну силу (частина друга статті 8), закони в ієрархії нормативно-правових актів посідають провідне місце.

Таким чином, оскільки Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в ієрархії нормативно-правових актів має вищу юридичну силу ніж Інструкція про умови праці та заробітну працю засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 №396/5, застосуванню підлягають норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Суд зазначає, що трудові відносини засуджених, дійсно, мають свої особливості, проте їх характер та відповідні обмеження не дають підстав вважати, що позивач як державна установа - виправна колонія, використовуючи працю засуджених за трудовим договором, не є їх роботодавцем та не виплачує їм за виконану роботу заробітну плату. Засуджені до позбавлення волі, у даному випадку, є найманими працівниками з особливим статусом та обмеженими трудовими правами (але повністю не позбавлені їх).

Жодних особливих застережень щодо обов`язку виправної колонії як роботодавця утримувати та сплачувати спірні податки та збори із заробітку засуджених норми чинного законодавства не містять, а відсутність прямих вимог щодо такого обов`язку для виправних колоній не перешкоджає застовуванню загальних положень законодавства.

При цьому, як це прямо визначено частинами першими статей 60-1, 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Особливості фінансування позивача, організації роботи, забезпечення штатними документами тощо, жодним чином не скасовує обов`язок позивача сплачувати спірні податки та збори і подавати у повному обсязі спірну податкову звітність.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами контролюючого органу про те, що позивачем в порушення: - пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абз. "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу податок на доходи фізичних осіб до бюджету з доходів, виплачених у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 535517,18 грн.; - підпункту 1.4, підпункту 1.5, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення", пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1 статті 168, абз "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, не перераховано під час виплати доходу військовий збір до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати засуджених у загальній сумі 45147,32 грн.; - пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження бази нарахування єдиного внеску на заробітну плату засуджених (з врахуванням додаткової бази нарахування) в загальній сумі 7339774,70 грн.; - пункту 1 частини 1 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму нарахованого єдиного внеску в загальній сумі 1614750,43 грн.

Відповідно до пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Отже, за результатами перевірки у зв`язку з несплатою податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 535517,18 грн. та з військового збору у розмірі 45147,32 грн., нараховано пеню в розмірі 125416,18 грн. (з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати) та 10812,67 грн. (з військового збору).

В свою чергу, податковим органом під час визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій за податковими зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб та військового збору було здійснено їх розрахунок у зв`язку з повторністю виходячи з 25, 50 та 75 відсотків суми податку що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету.

Згідно пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Суд зазначає, що застосування штрафних санкцій у зазначених розмірах можливе лише за умови встановлення контролюючим органом протягом 1095 днів факту повторності вчинення платником податків порушення.

При цьому кожен факт порушення має бути зафіксований в порядку встановленому чинним законодавством, тобто шляхом винесення відповідного податкового повідомлення-рішення.

Втім, з розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вбачається, що відповідачем було застосовано штрафні санкції у розмірах 25%, 50%, 75% на підставі висновків одного і того ж акта перевірки, що могло б тільки свідчити про наявність одного правопорушення у відповідний період.

Відповідна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року (справа №805/3649/17-а), від 24 жовтня 2018 року (справа №820/2405/16).

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем було протиправно збільшено позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями в сумі 167439,16 грн. та з військового збору за штрафними санкціями в сумі 13851,36 грн.

Відповідно до приписів ч. 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Порядок заповнення податкового розрахунку встановлено розділом 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, відповідно до п. 3.1 якого реквізити податкового розрахунку, що заповнюються:

навпроти напису "Стор." податковим агентом проставляються порядкові номери сторінок податкового розрахунку;

відмічається відповідна клітинка "Звітний", "Звітний новий" чи "Уточнюючий" залежно від того, який податковий розрахунок подається;

навпроти напису "Порція" податковим агентом проставляється номер порції;

зазначаються податковий номер юридичної особи - податкового агента, податковий номер або серія та номер паспорта фізичної особи - податкового агента (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), яка подає розрахунок. Заповнення клітинок проводиться зліва направо (для юридичних осіб доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше восьми);

відмічається відповідна клітинка "Юридична особа" або "Самозайнята фізична особа";

навпроти напису "Працювало за трудовими договорами" проставляється кількість працівників, які працюють за трудовими договорами (контрактами);

навпроти напису "Працювало за цивільно-правовими договорами" проставляється кількість працівників, які працюють за цивільно-правовими договорами у звітному періоді.

Реквізити, передбачені абзацами сьомим та восьмим цього пункту, заповнюються тільки в разі наявності у юридичної особи чи у самозайнятої фізичної особи найманих працівників і тільки для першої порції податкового розрахунку;

зазначаються найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові самозайнятої фізичної особи, податкова адреса юридичної особи чи самозайнятої фізичної особи, що подає податковий розрахунок;

зазначається найменування контролюючого органу, до якого подається податковий розрахунок;

навпроти напису "Звітний період" відображаються арабськими цифрами порядковий номер звітного кварталу і рік.

Відображення відомостей у розділі І "Суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку" (далі - розділ І):

у графі 1 "№ з/п" відображається порядковий номер кожного рядка, що заповнюється;

у графі 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта*" відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку.

Однак, позивачем подавалися розрахунки не в повному обсязі та з недостовірними відомостями за 4 квартал 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-3 квартали 2018 року.

Відповідно до абз. "ґ" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 119.2 ст. 199 Податкового кодексу України встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 17.01.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями в сумі 167439,16 грн. та податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 17.01.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору за штрафними санкціями в сумі 13851,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" (вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36015; ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 17.01.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями в сумі 167439,16 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 17.01.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору за штрафними санкціями в сумі 13851,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000; ) на користь Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" (вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36015; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1011 (одна тисяча одинадцять) гривень 03 копійки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.10.2019 року.

Суддя А.Б. Головко