Справа № 334/706/17
Суддя: Гнатюк О. М.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 23.10.2019
Справа № 334/706/17
Провадження № 2-а/334/7/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору.

Позов обґрунтований тим, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Запорізькій області Смертіна О.С. від 27 січня 2017 року ВП №53297804 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-13809/11, виданого 6.12.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про зобов`язання УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 8 лютого 2011 року до змін у законодавстві або до зміни соціального статусу особи, забезпечити її виплату з врахуванням здійснених виплат за вказаний період.

Відповідно до п.3 постанови від 24.01.2017 року постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі, встановленому ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що вказана постанова державного виконавця в частині стягнення з боржника виконавчого збору, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» є незаконною, протиправною та такою, що порушує його права.

УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя є територіальним органом Пенсійного фонду України, яке діє на підставі Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, зареєстрованого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Мінюсті України 15.01.2015 за №41/26486.

Відповідно до пп.7 та 8 п.4 Положення основним завданням управління є призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства,а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фондів та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства (п.п. 20, 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

Фінансове забезпечення даних виплат, відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Кошти на виплату пенсій враховуються у Державному бюджеті України на відповідний рік розмірах, визначених відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, виплата донарахованої за постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2011 року у справі 2-а-13809/11, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8.04.2013 року залишена без змін, суми пенсії ОСОБА_1 повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету,а не за рахунок коштів Пенсійного фонду. Виплата вказаної доплати за рахунок коштів Пенсійного фонду є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-УІІІ виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Повідомленням від 25 листопада 2014 року №365-10-40/4, яке надійшло до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя 8.12.2014 року, УДВС ГУЮ в Запорізькій області повідомило про прийняття до обліку виконавчого документу №2-а-13809/11 від 26 серпня 2011 року та внесення даних до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Довідкою від 11 грудня 2014 року №204/11 УПФ України в Дніпровському районі м. Запоріжжя повідомило УДВС ГУЮ в Запорізькій області про нарахування 972,12 грн.

З урахуванням наведеного, виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2011 року у справі №2-а-13809/11 здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Позивач просить скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Запорізькій області Смертіна О.С. від 27 січня 2017 року ВП №53297804 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя виконавчого збору у розмірі встановленому ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача надав заперечення на позов, в якому зазначив, що 8 лютого 2017 року до відділу надійшов лист з УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя від 7 лютого 2017 року за вих. №86, відповідно до якого боржником було повідомлено, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №53297804 від 27.01.2017 року управлінням було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховані 972,12 грн.

Таким чином рішення суду боржником виконане в частині нарахування.

Згідно з п.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З урахуванням зазначеної норми державний виконавець повинен зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність стягнення виконавчого збору.

Доводи позивача про скасування постанови державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору не містить посилання на нормативні акти.

Відповідно до Постанови КМУ від 3 квітня 2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», прийнятої на виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно з виконавчим листом, який виданий 6 грудня 2016 року, рішення набуло законної сили 8 квітня 2013 року, тобто після 1 січня 2013 року, а отже під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» не підпадає. Окрім того, на цей час документи за рішенням суду №2-а-13809/11 від 6 грудня 2016 року, винесеного Ленінським районним судом м. Запоріжжя не перебувають на виконанні в органах казначейства у зв`язку з тим, що дія Порядку на нього не поширюється, та, відповідно, виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що в свою чергу свідчить про відсутність підстав не стягнення виконавчого збору.

Виконавче провадження №53297804 завершено постановою від 23.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Запорізькій області Смертіна О.С. від 27 січня 2017 року ВП №53297804 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-13809/11, виданого 6.12.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про зобов`язання УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 8 лютого 2011 року до змін у законодавстві або до зміни соціального статусу особи, забезпечити її виплату з врахуванням здійснених виплат за вказаний період.

Відповідно до п.3 постанови від 24.01.2017 року постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі, встановленому ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до довідки від 11.12.2014 року №204/11 про здійснення нарахування на виконання рішення суду на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-а-13809/11 віл 26 серпня 2011 року ОСОБА_1 нараховані 972,12 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2017 року залишено без задоволення подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про зміну порядку та способу виконання виконавчого листа №2-а-11237/11.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Запорізькій області від23.06.2017 року на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувану.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору 27 січня 2017 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, здійснення перерахунку пенсію ОСОБА_1 та здійснення виплати перерахованої суми пенсії на підставі судового рішення на момент відкриття виконавчого провадження виплачена не була, а отже, на час винесення спірних постанов, рішення суду у повному обсязі виконано не було.

Відповідно до ч.4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

На підставі зазначеного вище суд приходить до висновку, що в цьому випадку передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено та відповідач не мав.

На час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні. Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного його виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно стягнуто виконавчий збір.

Помилковими є і доводи позивача про виконання судового рішення в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", оскільки Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» розповсюджується на відносини щодо виконання рішень суду, які стосуються виключно стягнення коштів з боржника державного органу, а виконання цих рішень покладено лише на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В цьому випадку, дія цього Закону не розповсюджується на позивача-боржника, оскільки за рішенням суду позивач повинен вчинити певні дії, а не сплатити суму.

За вказаних обставин у задоволені адміністративного позову має бути відмовлено.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для стягнення понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні, отже розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 77, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору - відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених, зокрема статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.М. Гнатюк