Справа № 280/3975/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 жовтня 2019 року Справа № 280/3975/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Дєткова Р.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Трачук Н.І. ,

представника відповідача Кордупа М.В .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 )

до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Радісна, 44, )

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2019 року по 23.10.2019 у розмірі 60384 грн. 38 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 280/5469/18 його, серед іншого, поновлено на посаді голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. В подальшому, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 280/1666/19 стягнуто на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 по 11.04.2019 у розмірі 147702,80 грн., проте до теперішнього часу рішення суду а ні про поновлення на роботі, а ні про стягнення середнього заробітку не виконані, а тому він має повне право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту внесення до трудової книжки запису про поновлення (винесення рішення по справі). З огляду на зазначене, просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

20.09.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх.№39121), в якому зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а враховуючи те, що питання розрахунку не вирішено до теперішнього часу, то період, визначений позивачем з 11.04.2019 року по 13.08.2019 року є безпідставним. Щодо відшкодування моральної шкоди вказує на те, що сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками, які настали та відсутності зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду і самою шкодою. Просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.08.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі № 280/3975/19 та призначено підготовче судове засідання на 23.09.2019.

Протокольною ухвалою від 23.09.2019 відкладено підготовче судове засідання на 23.10.2019.

В ході судового засідання 23.10.2019 за письмовими клопотаннями сторін закрито підготовче провадження та призначено справу розгляду цього ж дня.

Відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 23.10.2019 сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , обраний на посаду Григорівського сільського голови Запорізького району Запорізької області на останніх чергових місцевих виборах у жовтні 2015 року, відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», приступив до виконання своїх повноважень 09.11.2015.

26.12.2017 державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_4 було внесено зміни до відомостей про юридичну особу - Григорівську сільську раду Запорізького району Запорізької області (код за ), що не пов`язані зі змінами в установчих документах, а саме: змінено керівника ОСОБА_1 на ОСОБА_5 , шляхом вчинення реєстраційної дії в ЄДР від 26.12.2017 за № 9000427.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі №808/241/18 задоволено позов ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 :

- визнано протиправним та скасовано рішення Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01 від 20 грудня 2017 року «Про дострокове припинення повноважень голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області - ОСОБА_1 .;

- скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2017 за №9000427 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах» щодо Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код за ), вчинену державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_4 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №1 від 04.01.2018 «Про дострокове припинення повноважень секретаря сільської ради ОСОБА_5 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №2 від 04.01.2018 «Про обрання секретаря Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області»;

- скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2018 за №0000427 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах» щодо Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код за ), вчинену державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Мартиновою Лідією Олександрівною.

Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 зазначене вище рішення залишено без змін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 280/5469/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Радісна, буд.44; ) від 10.12.2018 за №1 «Про дострокове припинення повноважень Григорівського сільського голови Кущ С.В.»;

- скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.12.2018 за №6000427 Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах щодо Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Радісна, буд. 44; ), вчинену державним реєстратором реєстраційних послуг Запорізької міської ради;

- поновлено ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) на посаді сільського голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Радісна, буд. 44; ) з 20.12.2018 року.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на посаді сільського голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Радісна, буд.44; ) з 20.12.2018 підлягає негайному виконанню.

Відповідно до довідки від 17.12.2018 року № 2202 заробітна плата позивача за жовтень 2017 року склала 13635,00 грн., а за листопад 2017 року - 5045,00 грн., кількість відпрацьованих робочих днів становить: листопад - 21 робочий день, грудень - 22 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата становить 434,42 грн. (18680:43 =434,42 грн.) і це вже встановлено судовим рішенням по справі № 280/2056/19 від 09.07.2019. Кількість днів, за які не була проведена виплата заробітної плати та вимушеного прогулу за період з 11.04.2019 по 23.10.2019 (включно) становить 139 робочих днів.

Розмір виплати за вимушений прогул становить 60384 грн. 38 коп. (139 х 434,42 грн. = 60384 грн. 38 коп.).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 280/1666/19 було задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 по 11.04.2019 у розмірі 147702 (сто сорок сім тисяч сімсот дві гривні) 80 копійок.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст.233 КЗпП та ст. 117 КЗпП.

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У вище наведених нормах КЗпП України йде мова про відповідальність роботодавця за різні порушення законодавства.

В позовних же вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача, Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум. належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. і 16 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належним працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

При цьому приписи ст. 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка підлягає застосуванню згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України.

Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень ст. 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Щодо посилань позивача на положення статтей 116, 117, 233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням гр. ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237 КЗпП України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 суд встановив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те. що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на час звернення із цим позовом до суду питання розрахунку не вирішено, а відтак визначений позивачем період з 11.04.2019 по 23.10.2019 є безпідставним, та таким, що не ґрунтується на вищевказаним нормах права.

Крім того, суд зазначає, що позивач з 28.03.2019 року відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 280/5469/18 вважається поновленим на посаді сільського голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, тому ст..117 КЗпП України не може бути застосована до позивача, оскільки її положення регулюють виплату звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За відсутності правових підстав для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди, тому в цій частині вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд приходить до висновку, що даний адміністративного позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Приписами ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Радісна, 44, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.10.2019.

Суддя М.С. Лазаренко