Справа № 580/3209/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року справа № 580/3209/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

10.10.2019 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати йому пенсії за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 та зобов`язання виплатити йому пенсію за цей період.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно не виплачував позивачу нараховану пенсію за віком за вищевказані періоди, як внутрішньо-переміщеній особі. Позивач стверджує, що пенсія є соціальною гарантією держави, що не пов`язана з місцем проживання чи перебування особи. Тому, посилаючись на практику ЄСПЛ, просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Згідно з даними розписки та рекомендованого повідомлення вказану ухвалу відповідач отримав 16.10.2019, а позивач - 17.10.2019.

28.10.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що позивач перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо-переміщена особа. Виплата нарахованої пенсії за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Також відповідач зауважив, що позивач пропустив шестимісячний строк для звернення в суд з цим позовом, оскільки пенсія є щомісячним періодичним платежем і про порушення своїх прав він дізнався з моменту її невиплати.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ) та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Департаменту праці та соціальної політики Черкаської міської ради від 05.07.2019 №7102- позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

На підставі розпорядження відповідача від 20.11.2014 позивачу призначено виплату пенсії в ГУ ПФУ в Черкаській області з 01.08.2014.

Згідно з протоколом розрахунку пенсії за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 позивачу нарахована, але не виплачена пенсія на суму 26035,16грн.

На звернення позивача щодо виплати пенсії відповідач листом від 21.08.2019 №1436/Б-14 повідомив, що нарахована за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 пенсія буде виплачена після надходження окремого порядку проведення виплат за минулий час.

Тому позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частини 1, 2 ст.5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст.47 Закону № 1058-IV. Частиною першою цієї статті визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п.2 ч.1 ст.49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що "інші випадки" для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Отже, жодним підзаконними нормативно-правовим актом не може бути обмежено право особи в отримані пенсійних виплат.

У листі від 21.08.2019 №1436/Б-14 відповідач зазначає, що виплата нарахованої позивачу пенсії за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 буде здійснена умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Пункт 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" визначає, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Строків, зі спливом яких у особи втрачається право отримати суму коштів пенсії, що нараховані, чинне законодавство не передбачає.

Крім того, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Оцінивши обставини спору, суд дійшов висновку, що позивач мав законні сподівання на дотримання державою в особі її установ і державних органів взятих соціальних зобов`язань щодо виплати нарахованої пенсії. Оскільки обґрунтованість тривалого проміжку часу від дати відновлення та нарахування за такий період пенсії до часу звернення позивача в суд відповідачем не доведена, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відбулося втручання у право позивача на мирне володіння його майном.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду не є обґрунтованими, оскільки такий строк у спорах пенсійного забезпечення передбачений щодо оспорення прав на відповідні суми. Натомість у цій справі спір щодо права на пенсію за визначений період відсутній, відповідач його визнає. Строки для стягнення пенсіонерами нарахованих сум пенсій чинне законодавство не передбачає.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.

Судова практика Європейського суду з прав людини застосовує підхід щодо розуміння правової визначеності, як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (п.61). Також у рішенні від 13.12.2001 у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109).

Європейський Суд з прав людини у власній прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи. Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права (справа "Ґавенда проти Польщі" від 14.03.2002).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушене.

Посилання відповідача на відсутність встановленого порядку виплати пенсії за минулий час не може позбавляти права пенсіонера на отримання соціальної виплати за відсутності інших встановлених на те підстав, не відповідає критерію законності втручання у майнове право.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимог закону не виплачував нараховану пенсію за період з 01.09.2017 до 31.07.2019. Отже, така бездіяльність є протиправною, а відповідна позовна вимога - обґрунтованою.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону № 1058-IV частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Враховуючи, що вищевказані суми пенсії за період з 01.09.2017 до 31.07.2019 нараховані позивачу, але не виплачені без наявності законних підстав, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання виплатити заборгованість за вказаний період на користь позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дотримуючись вказаних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати зі сплати згідно з квитанцією від 10.10.2019 №1 судового збору в сумі 768,40грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за віком за період з 01.09.2017 до 31.07.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану пенсію за віком за період з 01.09.2017 до 31.07.2019.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 01.11.2019.