Справа № 522/18055/19
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/903/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що 13.09.2019 працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області у м. Вінниця було виявлено та доставлено до УДМС України у Вінницькій області особу, який назвався громадянином ОСОБА_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилення від виїзду з України після закінчення визначеного терміну перебування.

Відповідно до відібраного письмового пояснення та інших зібраних матеріалів громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну з метою навчання.

Громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса.

Відповідно до клопотання приймаючої сторони громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 УДМС України у Вінницькій області документувався посвідкою на тимчасове проживання.

Громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відрахований з Донецького національного университету імені Василя Стуса у зв`язку із завершенням навчання.

Відповідно до клопотання приймаючої сторони рішенням УДМС України у Вінницькій області посвідка на тимчасове проживання громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасована. Копія зазначеного рішення ним отримана особисто під підпис 08.02.2019.

У визначений 7-денний термін громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно територію України не покинув. Рішення УДМС України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання не оскаржував.

З приводу продовження терміну тимчасового перебування в Україні, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, добровільного повернення на батьківщину, захисту в Україні до органів чи підрозділів ДМС України за місце тимчасового перебування не звертався.

УДМС України у Вінницькій області встановлено,що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

13 вересня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПРМВН №000031та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.09.2019 ПН МВН№ 000031 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700грн. 13 вересня 2019 року УДМС України у Вінницькій області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12.10.2019.

24 жовтня 2019 року громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області.

24 жовтня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000796 та і постановою пронакладення адміністративного стягнення від 24.10.2019 ПН МОД № 000793 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

24.10.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було подано адміністративний позов до відповідача про примусове видворення.

Представник позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили та надали докази того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має наміру по ухиленню від виїзду з України. Надав до суду підтвердження того, що ним були придбані квитки на авіарейс для повернення в країну походження, однак він не виїхав з України у зазначений строк через страту паспортного документу, на підтвердження чого надав докази.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса. Відповідно до клопотання приймаючої сторони громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 УДМС України у Вінницькій області документувався посвідкою на тимчасове проживання. Громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відрахований з Донецького національного університету імені Василя Стуса у зв`язку із завершенням навчання.

Відповідно до клопотання приймаючої сторони рішенням УДМС України у Вінницькій області посвідка на тимчасове проживання громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасована. Копія зазначеного рішення ним отримана особисто під підпис 08.02.2019 року.

У визначений 7-денний термін громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно територію України не покинув. Рішення УДМС України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання не оскаржував.

З приводу продовження терміну тимчасового перебування в Україні, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, добровільного повернення на батьківщину, захисту в Україні до органів чи підрозділів ДМС України за місце тимчасового перебування не звертався.

УДМС України у Вінницькій області встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законногоджерела існуванняне має.

13 вересня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземцівв Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МВН №000031та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.09.2019 ПН МВН № 000031б ув притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700грн. 13 вересня 2019 року УДМС України у Вінницькій області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12.10.2019.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-УІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до УДМС України у Вінницькій області не звертався.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 3 вище Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою пре надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець і бо особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-УІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно Залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У визначений термін громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав.

Так, 24 жовтня 2019 року громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області.

24 жовтня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування стосовно громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000796 та і постановою пронакладення адміністративного стягнення від 24.10.2019 ПН МОД № 000793 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Суд встановлює, що позивачем під час складання зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративної справи зі складанням постанови взагалі не були відібрані пояснення у відповідача та в той же день оформлені та поданий до суду даний позов. Таким чином суд вказує, що позивачем взагалі не здійснювалася перевірка наявності чи відсутності поважних причин у відповідача у зв`язку з якими він не виконав рішення про примусове повернення у встановлений строк.

В свою чергу відповідач, який навчався в Україні, вказав що, після прийняття рішення про його примусове повернення придбав квитки на літак, що підтвердив копією електронного квитка авіаліній з Харкова на 25.09.2019 р.. Заявив, що під час слідування потягом до Харкова у нього була вкрадена валіза з усіма документами, а саме з дипломом про навчання, запрошенням на продовження навчання в магістратурі з університету та паспорт. На підтвердження крадіжки, позивач надав належним чином оформлене підтвердження про прийняття заяви з поліції від 24.09.2019.. Також він вказав, що 04.10 звертався до органу міграційної служби у Вінницької області де повідомив про обставини крадіжки.На нього не складали будь- які процесуальні документи, а вказали отримати дублікати диплома та запрошення на продовження навчання з університету, а також поновити паспорт у посольстві в Києві. Там же йому видали посвідчену печаткою міграційної служби копію протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 13.09.2019 року з копією чеку про сплату штрафу. Позивач також надав суду квитанції від 04.10.2019 про сплату суми за виготовлення університетом дублікатів диплому та додатку до диплому.

Суд враховує, що зазначені обставини та документи ( зокрема наявність квитка на літак та запрошення з університету на продовження навчання в магістратурі) позивачем підтверджують відсутність намірів ухилятися від повернення в країну походження.

Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне;

1.Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2.Відповідач був затриманий працівниками Г`У ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме - проживав без документів на право проживання в Україні.

3.Після прийняття рішення від 13.09.2019 № 66 про примусове повернення відповідач вчинив дії, направлені на виконання зазначеного рішення але не залишив територію України, з причин не пов`язаних з його навмисними діями направленими на це.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-УІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі...».

Зазначені вище обставини не дають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:

1) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (1) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (1) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

24.10.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було подано адміністративний позов до відповідача про примусове видворення.

Частиною 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1)затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2)затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3)взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4)зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

З огляду на те, що не має обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується матеріалами справи та відсутнісю будь-яких доказів з боку позивача на спростування доводів позивача, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючисьст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2,5,7-9,72-79,90,241,242,243,246,250,255, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя Р.Д. Абухін

30.10.19