Справа № 300/586/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9786/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі № 300/586/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

суддя в 1-й інстанції Главач І. А.,

час ухвалення рішення 20.05.2019 року, 12:37 год,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 24.05.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просив визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/00652 від 29 січня 2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/00652 від 29 січня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР) - це сукупність програмно-інформаційних комплексів, які забезпечують функціонування системи управління ризиками під час митного контролю та оформлення товарів і транспортних засобів. АСАУР містить збалансований підхід до оцінки ризику за митною декларацією з використанням упроваджених до системи профілів ризику. Основне завдання АСАУР полягає в тому, щоб на підставі всіх діючих профілів здійснити оцінку ризику митної декларації, яка прийнята до митного оформлення та видати повідомлення із вказівками необхідних заходів. Основними напрямками контролю АСАУР є достовірність декларування, правильність визначення митної вартості, країни походження та класифікації товарів згідно з УКТЗЕД, та ін. У рішенні про коригування інспектор зазначив основні відомості, а саме: за яким методом було визначено митну вартість і яке джерело інформації було використано. У даному випадку коригування митної вартості відбулось у зв`язку зі спрацюванням системи ризиків АСАУР. У такому випадку при введенні VIN коду, система вибиває конкретне числове значення, тому розрахунок не проводиться і не зазначається в рішенні про коригування. Щодо документів, які містять запитувані вихідні дані при використанні джерела інформації АСАУР ДФС, то в систему вносяться дані VIN коду, а система вибиває конкретне числове значення. Апелянт також звернув увагу на те, що 30 січня 2019 року позивач подав декларацію №UA206010/2019/403351 та самостійно зазначив вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова WVWZZZ3CZDE011236 в розмірі 7550,00 євро, тим самим погодився з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів за №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року, що вказує на відсутність спору між сторонами у зв`язку із згодою декларанта із вказаною митною вартістю імпортованого автомобіля. Враховуючи наведене, Івано-Франківська митниця ДФС вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/00652 від 29 січня 2019 року прийнято з дотриманням вимог чинного митного законодавства та не підлягає скасуванню. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Покликання апелянта на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару. Крім того, зазначив, що залишення правого підрозділу Графи 43 "Метод визначення вартості" пустим декларації при заповненні митної декларації №UA206010/2019/403351 від 30 січня 2019 року не може свідчити про самостійне визначення декларантом митної вартості, без урахування рішення про коригування митної вартості, оскільки в Графі 45 "Коригування" вказано митну вартість товару 239495,45 грн., що відповідає еквіваленту 7550,00 євро, тобто митній вартості, яку визначив саме відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року, а не декларант самостійно. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2019 року ОСОБА_1 придбав на території Королівства Бельгії у нерезидента CARCITY АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 АДРЕСА_3 ) транспортний засіб - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_3 , що зазначено в рахунку-фактурі (інвойсі) №2019031 від 21 січня 2019 року, ціна продажу 5000,00 євро.

Декларант - Драпак Я. І. в інтересах позивача подав до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA206010/2019/403106 від 29 січня 2019 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_3 , календарний рік випуску - 2013, модельний рік випуску - 2013, тип кузова - універсал, тип двигуна дизельний, загальна кількість місць - 5.

У вказаній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля), а саме: рахунку-фактури (інвойсу) №2019031 від 21 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та нерезидентом CARCITY LOKEREN 352, НОМЕР_4 87, 9160 Lokeren), відповідно до умов якого позивач придбав автомобіль, який був у вжитку, марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова WVWZZZ3CZDE011236, вартістю 5000,00 євро.

Одночасно з митною декларацією декларант надав документи для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) №2019031 від 21 січня 2019 року, акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/05988 від 25 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 23 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 19 червня 2015 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару №3252 від 22 січня 2019 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару № від 22 січня 2019 року, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного проживання на території України серії НОМЕР_7 , виданий 18 вересня 2008 року, копію митної декларації країни відправлення №19ВЕЕІ7І від 24 січня 2019 року.

29 січня 2019 року Івано-Франківська митниця ДФС прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/403106, яка мотивована тим, що митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (ст.64 МК України). Джерело інформації: АСУАР ДФС Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами WVWZZZ3CZDE011236, валюта - EUR, вартість 7550,00 євро. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст.55 та Главою 4 МК України.

Зі змісту Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/403106 вбачається, що позивачем подавалися наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) №2019031 від 21 січня 2019 року, сертифікат про походження товару №0380 від 21 січня 2019 року, акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/05988 від 25 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 23 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 19 червня 2015 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару №3252 від 22 січня 2019 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару № від 22 січня 2019 року, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного проживання на території України серії НОМЕР_7 , виданий 18 вересня 2008 року, копію митної декларації країни відправлення №19ВЕЕІ7І від 24 січня 2019 року та митну декларацію, за якою відмовлено у випуску товару.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що декларант надав митному органу митну декларацію №UA206010/2019/403106 від 29 січня 2019 року із зазначенням ціни товару 5000 євро та на підтвердження ціни імпортованого транспортного засобу надав рахунок-фактуру (інвойс) №2019031 від 21 січня 2019 року, експортну декларацію митної декларації країни відправлення №19ВЕЕІ7І від 24 січня 2019 року, в якій вказано вартість придбаного автомобіля.

29 січня 2019 року Івано-Франківська митниця ДФС прийняла рішення №UA206010/2019/000530/2 про коригування митної вартості товарів.

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (ст.64 МК України). Джерело інформації: АСУАР ДФС Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами WVWZZZ3CZDE011236, валюта - EUR, вартість 7550,00 євро. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст.55 та Главою 4 МК України.

30 січня 2019 року ОСОБА_2 в інтересах позивача подав до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №206010/2019/403351, задекларувавши для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_3 , календарний рік випуску - 2013, модельний рік випуску - 2013, тип кузова - універсал, тип двигуна дизельний, загальна кількість місць - 5, ціна товару 5000,00 євро, коригування 239495,45 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що вказує на відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару, що зумовлює безпідставність оформлення карки відмови у прийнятті митної декларації та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування. При цьому, самостійне зазначення апелянтом вартості імпортованого автомобіля при заповненні митної декларації №UA206010/2019/403351 від 30 січня 2019 року не може свідчити про самостійне визначення декларантом митної вартості, без урахування рішення про коригування митної вартості, оскільки в Графі 45 "Коригування" вказано митну вартість товару 239495,45 грн., що відповідає еквіваленту 7550,00 євро, тобто митній вартості, яку визначив саме відповідач в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000530/2 від 29 січня 2019 року, а не декларант самостійно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Ст.57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи, декларант при здійсненні митного оформлення товару надав наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Зокрема, для обґрунтування вартісного значення складових митної вартості надав: рахунок-фактуру (інвойс) №2019031 від 21 січня 2019 року, акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/05988 від 25 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 23 січня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 19 червня 2015 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару №3252 від 22 січня 2019 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару № від 22 січня 2019 року.

Ч.1, 2 ст.54 МК України передбачає, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З вищенаведеного вбачається, що орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Колегія суддів не ставить під сумнів право органу доходів і зборів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (ч.5 ст.54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм ч.3 ст.53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару: легковий автомобіль, VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_3 , календарний рік випуску - 2013, модельний рік випуску - 2013, тип кузова - універсал, тип двигуна дизельний, загальна кількість місць - 5.

Митний орган в обґрунтування правомірності прийняття спірних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови вказав, що надані документи до митного оформлення не підтверджують сплату заявленої вартості за транспортний засіб, оскільки з поштового ордеру неможливо ідентифікувати ввезений товар, а експортна декларація містить розбіжність у ціні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що такі причини не вказані при прийняті оскаржуваних рішень, а відповідно до абз.2 ч.2 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень, зокрема, не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що подані до митного оформлення платіжні документи не стосуються ввезеного товару, оскільки у платіжному документі № від 22 січня 2019 року міститься посилання на рахунок-фактуру (інвойс) №2019031 від 21 січня 2019 року, що підтверджує оплату саме за той товар, який зазначено у такому рахунку-фактурі, а не зазначення у поштовому ордері ідентифікаційних даних за сплачений автомобіль зумовлено відсутністю таких даних у встановленому зразку ордеру.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, тому суперечності між відомостями про оплату товару не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Ч.2 ст.53 МК України передбачає, що визначення конкретного переліку документів із зазначених у цій статті необхідне у кожному окремому випадку.

Зокрема, у п.2 р.І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон Україна, затверджених наказом Держмитслужби України від 17 листопада 2005 року №1118, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за №1428/11708, визначено, що документами, які підтверджують право власності на транспортний засіб, є:

а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо;

б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна транспортного засобу (ТЗ), його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ;

в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку; документи контролю за доставкою ТЗ до митного органу призначення (далі - ДКД), оформлені в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносниах зовнішньоекономічний контракт між сторонами (фізичною особою та юридичною особою) не оформлявся, натомість продавець видав покупцю рахунок-фактуру. Інші умови поставки, ніж ті, що вказані у цьому документі, не визначені, про що митному органу з аналізу такого документа мало бути відомо.

Матеріалами справи, зокрема, рахунком-фактурою (інвойсом) №2019031 від 21 січня 2019 року, платіжним документом, що підтверджує вартість товару №3252 від 22 січня 2019 року, платіжним документом, що підтверджує вартість товару № від 22 січня 2019 року підтверджено факт придбання позивачем імпортованого автомобіля у нерезидента CARCITY LOKEREN 352, НОМЕР_4 87, 9160 Lokeren).

Отже, факт переходу права власності на зазначений транспортний засіб підтверджується належними та допустимими доказами.

Митний орган також поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку з тим, що оплата за транспортний засіб здійснювалась не позивачем, а третьою особою - ОСОБА_3 .

Разом з тим, допитаний судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_3 надав пояснення про те, що він є клієнтом установи оператора поштового зв`язку Бельгії у м. Гахт Bpost, що підтверджується листом-підключенням приватного клієнта від 12 грудня 2018 року та здійснив через вказану установу за кошти ОСОБА_1 оплату у сумі 5000,00 євро за придбаний останнім автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова WVWZZZ3CZDE011236

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оплата здійснювалась від імені та за кошти ОСОБА_1 за автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова WVWZZZ3CZDE011236 у сумі, яка відповідає заявленій позивачем митній вартості придбаного транспортного засобу, що свідчить про безпідставність покликань апелянта на недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що документи надані позивачем не містять в собі будь-яких розбіжностей у числових значеннях вартості автомобіля, рахунок на товар виданий саме цією компанією-продавцем та кошти за товар сплачені в касу саме цієї компанії.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойсу) №2019031 від 21 січня 2019 року, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Королівства Бельгії інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем імпортованого автомобіля марки та отримання або не отримання від позивача коштів за вказаний транспортний засіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покликання митного органу на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року (справа № 809/1884/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, позивач на підтвердження ціни придбаного транспортного засобу додав платіжний документ, що підтверджує вартість товару №3252 від 22 січня 2019 року та платіжний документ, що підтверджує вартість товару № від 22 січня 2019 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що покликання апелянта на наявні розбіжності не спростовують обраний позивачем метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

При цьому, у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури (інвойсу) №2019031 від 21 січня 2019 року, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

При цьому, використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів Королівства Бельгія щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем товару або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними, а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Крім того, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, відповідач не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок пошкоджень автомобіля, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару. Наявність пошкоджень транспортного засобу підтверджується додатковим аркушем до Акту про проведення митного огляду товарів №UA20903/2019/05988, яким встановлено царапини ЛФП, забруднення та потертість оббивки салону та сидінь.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару; загальні посилання на норми МК України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить інформації: які саме відомості є відсутніми документах, що подані позивачем до митного оформлення; або яких відомостей, на думку митного органу, не вистачає для підтвердження задекларованої числових значень задекларованої митної вартості імпортованого товару; або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності та не підтверджують задекларовану митну вартість.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення немає жодного обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризику ''спрацювання АСАУР ДФС'', ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.

Щодо таких обставин апелянт не надав обґрунтованого пояснення та доказів, зокрема, з приводу обставин: найменування митного органу (митного посту), в якому мало місце декларування товару (легкового автомобіля VOLKSWAGEN, календарний рік випуску - 2013) із подібними характеристиками транспортного засобу в порівнянні з тим, який придбав позивач; календарної дати придання товару і дати такого митного оформлення; конкретних характеристик ідентичного або аналогічного (подібного) транспортного засобу; умов поставки товару; технічного стану транспортного засобу; методу визначення митної вартості товару у ідентичному чи аналогічному випадку.

Як вбачається з оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише про обставини щодо наявності інформації в системі АСАУР щодо митної вартості товару у розмірі 7550,50 євро.

Разом з тим, у рішенні про коригування митної вартості не міститься відомостей щодо дати, номеру митної декларацій за якою ввезено такий товар, періоду у якому такий товар розмитнено за вказаною ціною, не міститься і відомостей щодо комерційних умов поставки такого товару, дату ввезення (розмитнення) такого товару, найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик (в тому рахунку і щодо виявлених пошкоджень, пробігу, року та кількості років перебування товару у фактичному використанні).

Митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (2013 року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України, оскільки фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.

Отож, визначаючи вартість товару за другорядним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 року по справі №810/1479/16 та від 26 лютого 2019 року у справі №808/454/18.

Вказане свідчить, що митний орган не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля саме з причин - ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі № 805/2713/16-а.

Крім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в такій відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

Колегія суддів також не приймає до уваги покликання митного органу на те, що залишення декларантом правого підрозділу нової митної декларації №UA206010/2019/403351 від 30 січня 2019 року пустим (незаповненим) свідчить про самостійне зазначення декларантом митної вартості товару, без урахування рішення про коригування митної вартості, а також згоду з боку декларанта із скоригованою митним органом митною вартістю товару за 6 методом, виходячи з наступного.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ Заповнення граф митних декларацій Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Із наявної у матеріалах справи митної декларації №UA206010/2019/403351 від 30 січня 2019 року вбачається, що декларантом позивача в лівому підрозділі графи 43 проставлено « 6» - тобто визначений декларантом резервний метод митної вартості товару. Натомість правий підрозділ Графи 43 "Метод визначення вартості" незаповнений, що мало б свідчити про відсутність рішення про коригування митної вартості товарів.

Разом з тим, наведена інформація не відповідає дійсності, оскільки на час подання нової митної декларації оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів було чинним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання позивачем нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови неправильного заповнення одного із підрозділів графи 43 такої декларації, правильність внесення даних до яких перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити декларанта права на оскарження в суді відповідного рішення і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі, на відповідність вимогам ч.2 ст.55 МК України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі № 300/586/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30 жовтня 2019 року.