Справа № 240/10205/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/10205/19

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 01.05.2019, внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 02.08.2019 №97;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, як інваліду 2 групи з 01.05.2019 внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 з урахуванням попередніх виплат.

Позивач, свої вимоги аргументує тим, що з 21.03.2014 йому встановлено третю групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку із чим отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 182700 грн. Третя група інвалідності йому продовжена з 01.03.2016, проте в подальшому стан його здоров`я погіршився та з 01.05.2019 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 йому встановлено 2 групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, внаслідок чого звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України через Житомирський ОВК.. Однак, отримав відмову у нарахуванні та виплаті такої допомоги. Підставами для відмови слугувало те, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін.

Вважає, що рішення Міністерства оборони України № 97 від 02.08.2019, в частині відмови йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 прийнято до провадження позовну заяву та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

27.09.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву №б/н від 18.09.2019 (а.с.27-28), в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, на відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зміною групи інвалідності у понад дворічний термін. Разом з тим зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Крім того, у відзиві відповідач просив залучити до участі у справі Житомирський обласний військомат. Наголошує, що рішення у даній справі безперечно впливатиме на права та обов`язки Житомирського обласного військомату, оскільки, останній є уповноваженим органом, який здійснює перерахування одноразової грошової допомоги, особам, які мають на таку виплату право.

Суд, вважає за необхідне акцентувати увагу представника відповідача на тому, що вимога щодо залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_1 , яка викладена в прохальній частині відзиву до уваги не приймається, оскільки, таке клопотання повинне бути оформлене та подане у відповідності до ст.ст. 166 - 167 КАС України.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України до 14.08.2009.

Під час проходження військової служби позивач отримав захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується протоколом №548 від 28.02.2014, а також свідоцтвом про хворобу від 15.06.2009 №99 (а.с.15-16).

З 21.03.2014 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою Житомирського обласного МСЕК № 2 серія 10 ААВ №830230 від 04.04.2014 (а.с.12), у зв`язку із чим позивач отримав одноразову грошову допомогу у сумі 182700 грн.

Відповідно до довідки Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №548512 від 21.05.2019 за результатами повторного огляду позивачу встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велися бойові дії з 01.05.2019 (а.с.12).

03.06.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності.

До заяви додав копії: довідок Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №548512 від 21.05.2019 року, серії 10 ААВ №830230 від 04.04.2014; свідоцтва про хворобу №99; витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва №548 від 28.02.2014; картки платника податків та паспорту та згоду на обробку персональних даних.

Житомирський ОВК направив до Міністерства оборони України документи для розгляду та прийняття висновків щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Проте, пунктом 20 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 02.08.2019 року №97 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Позивач вважає, що рішенням Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги порушено його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон 2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон №2011-XII, а також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п.4 ч. 2 ст. 16 зазначеного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом «б» частини 1 статті 16-2 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Положеннями ч. 2 ст.16-3 наведеного Закону передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (ч.4 ст.16-3 Закону№2011-XII ).

В свою чергу, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Абзацом 2 пункту 3 наведеного Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачені документи, які подаються уповноваженому органу військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Проаналізувавши зазначені норми, суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, можливість отримання її доплати, а не самої допомоги, у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, обмежене дворічним строком.

Крім того, слід зауважити, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

Вказаний висновок викладений колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 травня 2019 року (справа №332/1417/17(2-а/332/64/17).

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати положення законодавства, чинного на момент встановлення позивачу 2 групи інвалідності, тобто станом на 01.05.2019 року, зокрема, положення абз. 2 ч.4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та Порядку №975.

Відтак, як видно із копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №97 від 02.08.2019, правовою підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та положень пункту 8 Порядку №975, а тому ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин таких норм.

Як свідчать матеріали справи, - позивачу з 21.03.2014 за результатами первинного огляду встановлено встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ №830230 від 04.04.2014, а відповідно до довідки МСЕК від 21.05.2019 за №548512, з 01.05.2019 при повторному огляді, позивачу встановлено 2 групу інвалідності (а.с.12).

Тобто, зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, що і слугувало правомірною підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що позивачу у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 182 700,00 грн, що не заперечується сторонами.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В свою чергу, встановлення з 01.05.2019 позивачу, за наслідками повторного огляду 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, тобто після спливу дворічного терміну, не дає ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Суд зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Відтак, оскаржуване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень.

З огляду на наведене, суд погоджується із доводами відповідача та зазначає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Таким чином, підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідача відсутні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, та недоведеність позивачем своїх позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 1 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Єфіменко