Справа № 640/18269/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2019 року № 640/18269/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач), адреса: 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 5, в якій позивач просив суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни відповідно до діючого законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має відповідне посвідчення, Центральною міжвідомчою експертною комісією 22 грудня 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу інваліда війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 02 вересня 2019 року №35-с-265/16 Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відмовило у наданні такого статусу, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують факт залучення до формувань Цивільної оборони.

З вказаною відмовою позивач не погоджується, оскільки вважає, що він приймав участь у формуваннях Цивільної оборони, в тому числі невоєнізованих, які створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих, тобто виконував роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС та її наслідків та залучався до виконання цих робіт саме у складі Цивільної оборони.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву послався на те, що 28 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою видати посвідчення «інваліда війни» згідно Закону України «Про статус ветеранів війни», на підставі документів, що знаходяться в особовій справі.

Проте, наявні в особовій справі документи, зокрема, довідка приватної установи «Центральний архів атомної галузі державної корпорації з атомної енергії «Росатом» від 22 вересня 2016 року №23-01/736, довідки Управління будівництва №605 міста Чорнобиля, довідка відділу кадрів МБУ №40 Треста «Югпроммонтаж» від 31 липня 1992 року №1-01/375 та експертний висновок від 13 грудня 2017 року №6940, за доводами представника відповідача, не підтверджують участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, про що повідомлено позивача листом від 02 вересня 2019 року №35-с-265/16.

Як зазначає представник відповідача, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наданою суду копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 27 березня 2019 року Державною адміністрацією міста Києва та копією вкладки № НОМЕР_2 до посвідчення.

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0068146 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_1 з 19 грудня 2017 року встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Інвалідність встановлена довічно.

З наданої суду копії експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 13 грудня 2017 року №6940 року вбачається, що Центральна міжвідомча експертна комісія на засіданні № 51 від 07 грудня 2017 року розглянула звернення ОСОБА_1 і надану ним документацію на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та дійшла висновку про те, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Також, у відповідності до наданої суду копії приватного підприємства «Центральний архів атомної галузі державної корпорації з атомної енергії «Росатом» від 22 вересня 2016 року №23-01/736 вбачається, що ОСОБА_1 направлено з МСУ-40 тресту «Югпроммонтаж» у відрядження, де він працював виконробом спецділянки № 10 з 16 серпня 1986 року.

Згідно з наданою суду копією довідки управління будівництва №605 м. Чорнобиль, ОСОБА_1 працював на посаді виконробу з 16 серпня 1986 року по 12 жовтня 1986 року по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з наданої суду копії довідки відділу кадрів МСУ-40 треста «Югпроммонтаж» від 31 липня 1992 року №1-01/375, ОСОБА_1 дійсно працював у тресті «Югпроммонтаж» на посаді майстра, в 1986 році приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-километровій зоні.

28 серпня 2018 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 02 вересня 2019 року №35-с-265/16 Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило позивача, що за результатами розгляду поданих останнім документів відсутні підстави для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мотивуючи таку відмову відсутністю належних документів, які б засвідчували особисту участь ОСОБА_1 у складі формувань Цивільної оборони.

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо відмови встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку про те, що для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, необхідною є одночасна наявність обставин: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Так, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв`язку з цим групи інвалідності, що, в свою чергу, є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

В той же час, суд зауважує, що для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вказаний Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону (рестр. № 3078 від 06 лютого 2003 року) про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (щодо осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони), який був прийнятий 15 червня 2004 року за № 1770-IV і набув чинності 08 липня 2004 та яким було доповнено частину 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ пунктом 9, «з перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-ти кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню».

Тобто, окрім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 10 травня 2018 року по справі № 279/12162/15-а та від 07 червня 2018 року по справі № 377/797/17.

Довідка МСЕК, копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджує статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Втім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, оскільки в іншому випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII).

Суд зазначає, що наявні в особовій справі позивача довідки не є належними та допустимими доказами залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки в них фактично міститься інформація на підтвердження того, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проте, не у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача видати йому відповідне посвідчення інваліда війни.

Згідно з пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 інвалідам війни (стаття 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - інвалід».

З огляду на те, що позивач не має статусу інваліда війни, то у відповідача були відсутні підстави для видачі позивачу посвідчення «інваліда війни».

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на встановлення статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII та видачу відповідного посвідчення.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова