Справа № 500/2143/19
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2143/19

30 жовтня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Нацюк О ОСОБА_2 М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач, або Головне управління ПФУ в Тернопільській області ), в якій просить:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31.07.2019 про зарахування йому до стажу роботи періоду роботи з 03.07.1998 по 12.02.2000 на посаді агента по постачанню в приватному підприємстві "Сатурн" для призначення пенсії по віку неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи період роботи з 03.07.1998 по 12.02.2000 на посаді агента по постачанню в приватному підприємстві "Сатурн" для призначення пенсії по віку і провести відповідний перерахунок з 02.09.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач відмовив у зарахуванні йому до страхового стажу періоду роботи з 03.07.1998 по 12.02.2000 на посаді агента по постачанню в приватному підприємства "Сатурн" з посиланням на те, що запис в трудовій книжці про його звільнення з роботи в приватному підприємстві "Сатурн" з 03.07.1998 по 12.02.2000 на посаді агента по постачанню не відповідає вимогам законодавства про ведення трудових книжок, а саме, що печатка підприємства "Сатурн" була поставлена не на запису про звільнення, а на запис про прийом його на роботу на дане підприємство.

Вважає, що помилки допущені посадовими особами при заповненні трудових книжок не можуть свідчити, що особа не працювала в даний період і в неї відсутній трудовий стаж, тому вважає, що підстав у відповідача для відмови йому у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи не було. Просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати зарахувати стаж роботи для призначення пенсії по віку.

Ухвалою суду від 27.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 30.10.2019.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 16.10.2019 надав до суду відзив, в якому зазначено, що не зараховано позивачу у страховий стаж період роботи з 03.02.1998 по 12.02.2000 на приватному підприємстві "Сатурн" у зв`язку з тим, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нараховану заробітну плату та запис у трудовій книжці про звільнення не завірений відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачем не було надано жодних інших документів, які б підтверджували перебування у трудових відносинах з приватним підприємством "Сатурн". Тому, вважає, що правомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що в позовній заяві помилково зазначив період роботи, який просить зарахувати до страхового стажу з 03.07.1998 по 12.02.2000, замість - 03.02.1998 по 12.02.2000, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 02.09.2014 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 19.07.2019 звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою про зарахування стажу роботи на приватному підприємстві "Сатурн" на посаді агента з постачання за період з 03.02.1998 по 12.02.2000 на підставі наявних записів у трудовій книжці.

Головне управління ПФУ у Тернопільській області прийняло рішення №150/03.15 від 31.07.2019, яким відмовило позивачу щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000, з посиланням на те, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи до 01.01.2004 що внесені до трудової книжки та засвідченні підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та завірені печаткою відділу кадрів або печаткою підприємства. Оскільки, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нараховану заробітну плату, та запис в трудовій книжці про звільнення з приватного підприємства "Сатурн" не завірений відповідно до вимог чинного законодавства, отже підстав зарахувати період роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000 до страхового стажу немає.

Позивач вважаючи таку відмову протиправною, звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону.

Щодо не зарахування позивачу стажу за період роботи з 03.02.1998 по 12.02.2000, з підстав, що запис в трудовій книжці про звільнення з приватного підприємства "Сатурн" не завірений відповідно до вимог чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що у трудовій книжці позивача міститься запис про те, що позивач працював у приватному підприємстві "Сатурн" на посаді агента по постачанню з 03.02.1998 по 12.02.2000.

Дійсно, згідно із записів трудової книжки позивача, печатка приватного підприємства "Сатурн" проставлена на відмітці "про прийом на роботу", а не на відмітці "про звільнення". Проте, суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить жодних виправлень або підчищень, які б могли свідчити про підроблення записів, доказів протилежного до суду не надано (аркуш справи 8-14).

При цьому, згідно з ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній правовій нормі кореспондують приписи п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, згідно з якими основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Поряд із цим, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Таким чином позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а провадження № К/9901/11030/18 та від 17.07.2018 у справі №220/989/17, провадження № К/9901/3158/17.

Суд також не погоджується із твердженням відповідача про те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нараховану заробітну плату, оскільки такий реєстр почав функціонувати лише з 01 січня 2004 року.

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що робота позивача в приватному підприємстві "Сатурн" протягом спірного періоду з 03.02.1998 по 12.02.2000 підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки такий підтверджений записами в його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач вказаного обов`язку не виконав, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правомірності відмови у зарахуванні страхового стажу.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо позовної вимоги про проведення відповідного перерахунку розміру пенсії з 02.09.2014, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи те, що позивач із заявою про перерахунок пенсії звернувся до пенсійного органу 19.07.2019, суд дійшов висновку, що саме з 19.07.2019 право позивача підлягає відновленню.

При цьому позовна вимога щодо перерахунку розміру пенсії з дати зазначеної в позовній заяві, а саме з 02.09.2014 не підлягає до задоволення, оскільки статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування гарантовано право на отримання нарахованої та не виплаченої пенсії з вини органу Пенсійного фонду з дати виникнення права, натомість питання перерахунку розміру призначеної пенсії, як зазначено вище, регламентовано ст.45 Закону.

Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити частково.

При цьому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись повноваженнями, якими наділений суд при вирішенні справи відповідно до ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати наступний спосіб захисту порушених прав позивача:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене в листі від 31.07.2019 №150/03.15 щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000 на посаді "агента по постачанню";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який зараховується в стаж необхідний для призначення пенсії за віком, період роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000 на посаді "агента по постачанню" та провести відповідний перерахунок розміру пенсії з 19.07.2019.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене в листі від 31.07.2019 №150/03.15 щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000 на посаді "агента по постачанню".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який зараховується в стаж необхідний для призначення пенсії за віком, період роботи у приватному підприємстві "Сатурн" з 03.02.1998 по 12.02.2000 на посаді "агента по постачанню" та провести відповідний перерахунок розміру пенсії з 19.07.2019 .

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: 46001, м.Тернопіль. Майдан Волі, 3, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.