Справа № 540/302/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/302/19
09год. 36хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Коваленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про стягнення одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" (далі - колонія, відповідач), в якому просить стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 240792,30 грн. за період 01.12.2016-16.01.2019; зобов`язати Державну установу "Північна виправна колонія (№ 90)" у 10-денний строк подати звіт про виконання рішення суду. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її було звільнено 30.11.2016 із Державної кримінально-виконавчої служби України за п. 7 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), вислуга років у календарному обчисленні складала 10 років 05 місяців 11 днів, в день звільнення одноразова грошова допомога, яка передбачена п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за і контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" не була виплачена. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 по справі № 821/929/18 (набрало чинності 20.12.2018) було стягнуто з колонії на користь позивачки 27906 грн. 82 коп. одноразової грошової допомоги при звільненні, фактично допомога виплачена 17.01.2019. За період 01.12.2016-16.01.2019 (777 днів) позивачка просить стягнути середній заробіток 240792 грн. 30 коп., виходячи з середньоденного грошового забезпечення 309 грн.90 коп.

Ухвалою суду від 06.03.2019 відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.03.2019 представником позивача подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що одноразова грошова допомога повинна виплачуватись в день звільнення і без висування відповідних вимог та подання позову. Окрім того, в поясненнях висвітлено висновки Верховного Суду з аналогічних питань.

01.04.2019 відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому останній просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки з одного й того ж предмету позову (виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби) існує два протилежних судових рішення Херсонського окружного адміністративного суду справам № 821/2092/16 та 821/929/18. Також, зазначає, що фактично 31.03.2017 Херсонський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі № 821/2092/16, яким встановив факт своєчасного розрахунку відповідачем при звільнені позивача. Крім того, надано пояснення щодо середньоденної заробітної плати, яка становить 237 грн. 40 коп., а не 309 грн. 90 коп., як вказано в позовній заяві. Тому звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку в сумі 240792,30 грн. є не неправильним, і додає коректний розрахунок.

У зв`язку із дослідженням касаційною інстанцією питання відшкодування по затримці у виплаті суми одноразової грошової допомоги при звільненні працівника Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, провадження у справі ухвалою від 04.04.2019 було зупинено до набрання чинності рішенням Великої палати Верховного Суду у справі № 821/1083/17 (К/9901/2627/17).

В серпні 2018 року до суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 232425,00 грн. (750 календарних днів за період з наступного дня після звільнення - 01.12.2016, і до дня набрання законної сили рішення суду про стягнення цієї допомоги - 20.12.2018).

Ухвалою від 27.09.19 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 30.09.2019.

30.09.2019 судове засідання не відбулось у зв`язку із находженням судді в нарадчій кімнаті за іншою справою.

01.10.19 до суду надійшло пояснення відповідача про те, що виходячи із середньоденного грошового забезпечення позивачки перед звільненням 237,40 гривень, за час затримки розрахунку при звільненні за 750 календарних днів розмір відшкодування складає 178050 грн. Також відповідач просить застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування середнього заробітку, враховуючи, що при звільненні ОСОБА_2 була здійснена виплата всіх сум, що належать до виплати та не оспорюються сторонами, у розмірі 11162,73 грн. (6106,42 грн. у листопаді 2016 року і 5056,31 грн. у грудні 2016 року). Розмір одноразової грошової допомоги при звільненні складає 27906,80 грн. Тобто, при звільненні позивачці мало бути виплачено суму у розмірі 39 069,53 грн. (11 162,73 грн. неоспорюваної суми + 27 906,80 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні). Одноразова грошова допомога при звільненні є лише частиною розрахунку при звільненні та становить 71.43% від загального розрахунку при звільненні. З урахуванням пропорційного зменшення, відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні складає 127 181,12 грн. з розрахунку 237 грн. 40 коп. х 750 днів. х 71.43%.

18.10.2019 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача щодо початку відліку строку затримки з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, в яких вказує на те, що неодмінною підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є наявність вини роботодавця. 22.12.2016 позивачка звернулась до суду з вимогами визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в Північній виправній колонії (№ 90) та зобов`язати відповідача виплатити таку допомогу. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.03.2017 по справі №821/2092/16 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у зв`язку із тим, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про обґрунтованість відмови Північної виправної колонії (№ 90) у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Тому відповідач вважав, що не виплачуючи одноразову грошову допомогу, діяв в межах правового поля України, виконуючи Конституцію та закони України. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31.03.2017 по справі №821/2092/16 не скасовано і на сьогодні. Проте позивачка, не погоджуючись із фактом невиплати їй одноразової грошової допомоги, 20.11.2017 вдруге звернулась до суду з вимогою про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 по справі №821/1761/17 провадження у даній справі закрито, оскільки є рішення у справі № 821/2092/16, яким було розглянуто питання щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, що виключає можливість розгляду даної справи з тих же підстав та між тими ж сторонами. 25.04.2018 Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову, якою ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційний суд обгрунтував свою позицію тим, що на відміну від справи №821/2092/16, предметом позову якої є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, у даній справі предметом позову є стягнення коштів, тобто є інша матеріально-правова вимога - майнова, склад якої є відмінним. Оскільки апеляційна скарга розглядалась в порядку письмового провадження, про зміст постанови відповідачу стало відомо з моменту отримання, тобто 10.05.2018 , що підтверджується витягом з журналу реєстрації вхідних документів. Отже, відповідач вважає, що строк затримки виплати одноразової грошової допомоги необхідно розраховувати саме з 10.05.2018, коли відповідачу стало відомо про судовий розгляд справи про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_2

22.10.2019 представником позивача надані письмові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, саме з 30.11.2016 (день звільнення) ОСОБА_2 набула право на виплату одноразової грошової допомоги. Про це зазначено в рішенні суду по справі № 821/929/18, яке є преюдиційним. Вважає посилання відповідача на рішення суду від 31.03.2017 по справі № 821/2092/16 безпідставними, тому що предметом справи № 821/2092/16 було зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а предметом справи № 821/929/18 було стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні. Таким чином, справа № 821 /2092/16 не має утворювати наслідків до теперішньої справи, оскільки вона стосувалась іншого предмету спору. Представник позивача посилається на постанову Верховного суду України від 17.03.2015 року № 21-80а15, яким мав керуватись відповідач, оскільки вона стосується аналогічного спору про право на одноразову грошову допомогу при звільненні за наявності вислуги 10 років. Відповідач не мав керуватись постановою суду по справі № 821/2092/16, оскільки вона суперечить законодавству та висновкам Верховного Суду України. Просить не враховувати письмові пояснення представника позивача від 18.10.2019 , тому позиція відповідача, надана у письмових поясненнях відрізняється від відзиву, проте такі пояснення не є заявою по суті справи.

Справа розглядалась 25.10.2019, представник позивачки прибув в судове засідання, позов підтримав. Представник відповідача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов частково з урахуванням письмових пояснень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив, що 30.11.2016 ОСОБА_2 звільнилась за власним бажанням із Північної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області за п. 7 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення складала 10 років 05 місяців 11 днів, в день звільнення одноразова грошова допомога, яка передбачена п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за і контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" не була виплачена. Заборгованості по виплаті грошового забезпечення не було.

22.12.2016 позивачка звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з вимогами визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в Північній виправній колонії (№ 90) та зобов`язати відповідача виплатити таку допомогу. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду (ХОАС) від 31.03.2017 по справі №821/2092/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку із тим, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про обґрунтованість відмови Північної виправної колонії (№ 90) у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. 19.01.2018 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила визнати строк на подання апеляційної скарги пропущеним з поважних причин та поновити строк, скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 визнано неповажними підстави, зазначені ОСОБА_2 на обґрунтування причин пропуску звернення з апеляційною скаргою, залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову ХОАС від 31.03.2017 у справі №821/2092/16. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 відмовлено в задоволенні клопотання позивачки про поновлення пропущених процесуальних строків та відмовлено у відкритті апеляційного провадження. У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року. Постановою ВС від 17.10.2018 було відмовлено у задоволенні касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_2 поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження при зверненні 19.01.2018 з апеляційною скаргою на постанову ХОАС від 31.03.2017.

20.11.2017 ОСОБА_2 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 27906 грн. 82 коп., судом відкрито провадження у справі № 821/1761/17, але в подальшому ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 провадження у даній справі закрито, оскільки є рішення у справі № 821/2092/16, яким було розглянуто питання щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, що виключає можливість розгляду даної справи з тих же підстав та між тими ж сторонами. 25.04.2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову, якою ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При новому розгляді справи рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 по справі (набрало чинності 20.12.2018) було стягнуто з колонії на користь позивачки 27906 грн. 82 коп. одноразової грошової допомоги при звільненні. Фактично допомога виплачена 17.01.2019.

Позивачка з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути середній заробіток 232425,00 грн. за період 01.12.2016-20.12.2018 (750 днів), виходячи з середньоденного грошового забезпечення 309 грн.90 коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 262-Х11 передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за і контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького і складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної ; кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Сторони не заперечують того факту, що в момент звільнення 30.11.2016 ОСОБА_2 не була виплачена грошова допомога в сумі 27906 грн. 82 коп. Фактично допомога виплачена після набрання законної сили рішення суду 17.01.2019.

У нормативних актах. які регулюють виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, відсутні норми, що регулювали б питання (порядок) виплати військовослужбовцям, поліцейським, зокрема, дату проведення цієї виплати та відповідальність роботодавців за невчасне здійснення виплати. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпІІ України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Норми ст.ст. 116, 117 КЗпП є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з Державної пенітенціарної служби.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачкою у позові неправильно обчислений середньоденний заробіток.

Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", п. 2 якого встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 8.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом № 222 від 07.10.2009 року, що діяла на час звільнення позивача, премія виплачується разом з виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць.

У жовтні 2016 року позивачці була виплачена премія у розмірі 4406.25 грн. за результатами діяльності за вересень 2016 року та оплата за службу в нічний час за вересень 2016 року у розмірі 16.30 грн. Таким чином, грошове забезпечення позивачу у жовтні 2016 року було виплачено у сумі 7741,17 грн. , але з цієї суми необхідно виключити суму премії та оплати за службу у нічний час за вересень 2016 року. Премія за жовтень 2016 року в сумі 3760 грн. 56 коп. була виплачена в листопаді 2016 року. Тому за жовтень 2016 року грошове забезпечення склало 7097 грн. 11 коп. виходячи з розрахунку (7741 грн. 17 коп. - 4406 грн. 25 коп. премії за вересень 2016 року - 16 грн. 30 коп. доплата за службу в нічний час за вересень 2016 року + 3760 грн. 56 коп. премії за жовтень 2016 року + 17 грн. 93 коп. оплати за службу в нічний час в жовтні 2016 року).

За листопад 2016 року грошове забезпечення склало 7384 грн. 24 коп. виходячи з розрахунку 6106 грн. 42 коп. - 3760 грн. 56 коп. премія за жовтень 2016 року - 17 грн. 93 коп. оплата за службу в нічний час за жовтень 2016 року + премія за листопад 2016 року 3818 грн. 76 коп. + 8 грн. 15 коп. оплата за службу в нічний час в листопаді 2016 року + 1229 грн. 40 коп. оплата за службу в понаднормовий час в 2016 році.

Отже, для розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивачки береться за основу грошове забезпечення за жовтень і листопад 2016 року у розмірі 14481 грн. 35 коп. 7097 грн. 11 коп. за жовтень 2016 року та 7384 грн. 24 коп. за листопад 2016 року) і ділиться на кількість календарних днів за цей період - 61 днів (31 день у жовтні + 30 днів у листопаді). Середньоденне грошове забезпечення за жовтень-листопад 2016 року становить 237 грн. 40 коп.

Посилання представника позивачки на те, що розмір середньоденного заробітку вже визначений судовим рішенням по справі № 821/1761/17 суд не приймає до уваги, оскільки в межах зазначеної справи досліджувався розмір місячного грошового забезпечення тільки за останній місяць служби. Крім того, за правилами ч. 4 ст. 78 КАС України рішення ХОАС по справі № 821/1761/17 є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалене рішення лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинено їх цією особою. Судовим рішенням визначено розмір одноразової грошової допомоги та встановлено обов`язок колонії по її виплаті при звільненні та факт не виплати її в добровільному порядку. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч.7 ст. 78 КАС України). Суд повинен обґрунтовувати свої висновки у справі тільки на сприйнятих ним самим доказах у стадії судового розгляду виходячи з принципу безпосереднього дослідження судових доказів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові у справі №461/6803/16-ц від 30.05.2018 року, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором па день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Розглянувши доводи представника колонії щодо періоду, за який позивачка просить стягнути середній заробіток, то суд погоджується з тим, що в даній конкретній справі необхідно взяти до уваги таку обставину, як наявність судових процесів між ним та ОСОБА_2 і що такий строк треба розраховувати саме з 10.05.2018 , тобто з дати, коли відповідачу стало відомо про судовий розгляд справи № 821/1761/17 про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні. Неодмінною підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є наявність вини роботодавця. Разом з тим не можна ігнорувати наявність у відповідача судового рішення на його користь по справі № 821/2092/16, яким його дії по відмові у виплаті одноразової грошової допомоги позивачці були визнані правомірними. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Таким чином, не виплачуючи одноразову грошову допомогу, відповідач не мав сумніву щодо того, що він діє не в межах правового поля України. Суд враховує ту обставину, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, повинен дотримуватись бюджетної дисципліни, і маючи судове рішення на свою користь у посадових осіб колонії № 90 не було ніяких підстав для виплати такої допомоги позивачці.

Також суд звертає увагу на те, що період затримки виплати допомоги штучно збільшений саме з вини позивача, який подав до суду позов з неправильно сформульованими позовними вимогами, внаслідок чого цей позов не був задоволений судом. Належним чином оформлений позов був поданий тільки через рік після звільнення.

На підставі викладеного, суд вважає правомірним стягнення середнього заробітку за час затримки 224 дні (з 10.05.2018 по день виплати допомоги).

Крім того, суд приймає до уваги, що при звільненні ОСОБА_2 їй відповідачем повинно було бути сплачено позивачу суму у розмірі 39 069.53 грн. (11 162,73 грн. неоспорюваної суми грошового забезпечення + 27 906,80 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні). Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні є лише частиною розрахунку при звільненні, процентна частка невиплачених при звільненні сум складає 71.43% ( 27906, 80 грн./39069,53 грн.*100%).

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб. звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1993 № 393 одноразова грошова допомога не входить до складу грошового забезпечення, виплачується не за відпрацьований час, а виплачується саме при звільненні зі служби, її розмір залежить від підстав звільнення та періоду служби, право на отримання такої допомоги пов`язане із наявністю не менше 10 років річної вислуги. Розмір одноразової грошової допомоги 27906 грн. 82 коп. за десять років служби у Державній пенітенціарній службі у порівнянні із грошовим забезпеченням за цей період служби (понад 10 років), за який вона виплачується, є досить незначним. В той же час, позивачка просить стягнути суму за затримку виплати в десять разі більше, ніж сума самої допомоги.

В контексті викладеного, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Відтак, остаточно за цей період на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток у сумі 37984 грн. 76 коп. (з розрахунку 237 грн. 40 коп. середньоденний середній заробіток х 224 дні затримки х 71.43%.).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позов задовольняється частково.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

В судовому засіданні 25.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250, 255, 295 КАС України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)"(вул. Некрасова, 234, м. Херсон, 73033, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 37984 грн. 76 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 листопада 2019 р.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 106030000