Справа № 480/2201/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 р.Справа № 480/2201/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 29.07.19 року по справі № 480/2201/19

за позовом Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів звернувся до Сумського окружного адміністративного суд з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною щодо невжиття відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" заходів з повернення Державному науково-дослідному інституту хімічних продуктів сум виконавчого збору в розмірі 128570,78 грн. та зобов`язання оформити і подати до Державної казначейської служби України подання про повернення на користь Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів з державного бюджету коштів (виконавчого збору) у розмірі 128570,78 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 12 червня 2018 року по справі №920/103/18 був виданий наказ про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" суми боргу. На виконання вказаного наказу, державний виконавець відкрив виконавче провадження та постановив стягнути з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів виконавчий збір в сумі 128570,78 грн. З метою уникнення арешту рахунків, позивачем був сплачений виконавчий збір в добровільному порядку. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.01.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Сумської області № 920/103/18 від 12.07.2018 про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів грошових коштів у сумі 1266707,17 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 19000,61грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про повернення стягнутого виконавчого збору у розмірі 128570,78 грн. на підставі ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Проте відповідач у поверненні виконавчого збору підприємству відмовив. На думку позивача, вказана бездіяльність є протиправною, оскільки наказ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

22 липня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо невжиття відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" заходів з повернення Державному науково-дослідному інституту хімічних продуктів сум виконавчого збору в розмірі 128570,78 грн.

Зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області оформити та подати до Державної казначейської служби України подання про повернення на користь Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів з державного бюджету коштів (виконавчого збору) у розмірі 128570,78 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на користь Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає дії виконавчого органу у спірних правовідносинах правомірними. Вказав на відсутність підстав для повернення платнику стягнутого виконавчого збору з огляду на положення ч.7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує про порушення позивачем процесуального строку для подання позовної заяви. Отже, посилаючись на викладені доводи, вважає позовні вимоги такими що задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Господарського суду Сумської області від 12 червня 2018 року по справі № 920/103/18 позов задоволено частково: стягнуто з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів (далі - ДНДІХП) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (далі - ДПДК "Укрспецекспорт" - ДГЗІФ "Укрінмаш") грошові кошти у сумі 1266707,17 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 19000,61 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.11-12).

09.07.2018 в межах строків апеляційного оскарження ДНДІХП подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, за якою ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 відкрито апеляційне провадження.

Разом з тим, господарським судом Сумської області видано наказ на виконання рішення від 12.06.2018 у справі № 920/103/18, яке не набрало законної сили.

Вказаний наказ в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню.

10 серпня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкалем С.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56980944 з виконання наказу господарського суду Сумської області №920/103/18 від 12.07.2018 про стягнення з ДНДІХП виконавчого збору в розмірі 128570,78грн (а.с.14).

17 серпня 2018 року ДНДІХП до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області було подано клопотання про припинення виконання судового рішення, як такого, що не набрало законної сили (до клопотання додано копію ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 по справі №920/103/18 про відкриття апеляційного провадження) (а.с.15).

Водночас, 17 серпня 2018 року до господарського суду Сумської області ДНДІХП подано заяву про визнання наказу від 12.07.2018 у справі №920/103/18 таким, що не підлягає виконанню.

23.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 128570,78 грн. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за їх неподання.

Від стягувача до державного виконавця надійшла заява про повернення виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження та зняття арешту з рахунків.

Державним виконавцем 23.08.2018 ВП № 56980944 винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 128570,78 грн. (а.с.20)

При цьому, виконавчий документ повернуто стягувачу, а виконавче провадження ВП №56980944 завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-УІІІ.

З метою уникнення арешту власних рахунків та подальшого здійснення виробничої діяльності, Державний НДІХП платіжним дорученням № 1843 від 10.09.2018 сплатив виконавчий збір у сумі 128 570,78 грн.(а.с.23).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.01.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Сумської області № 920/103/18 від 12.07.2018 про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" грошових коштів у сумі 1266707,17 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 19000,61 грн. Ухвала набрала законної сили 09.01.2019 (а.с.25-26).

25 лютого 2019 року Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів надіслав до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області заяву про повернення стягнутого виконавчого збору у розмірі 128570,78 грн, на підставі ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (а.с.27).

Листом від 01.04.2019 № 02.1-13 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службу Головного територіального управління юстиції в поверненні виконавчого збору підприємству відмовив. При цьому відповідач посилається на частину 7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У свою чергу підстава для закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню передбачена пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, виконавче провадження ВП № 56980944 було завершене на підставі пункту 1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.28-29).

Тобто, на думку відповідача виконавчий збір може бути повернутий у разі закінчення виконавчого провадження лише на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись з вказаним листом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з необхідності повернення на користь Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів виконавчого збору в сумі 128 570,78 грн. та протиправності бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" з приводу повернення сплаченого виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Згідно з ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Так обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З аналізу статті 27 Закону № 1404-УІІІ та розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувана зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, необхідно зауважити, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є окремою самостійною підставою для повернення стягнутого виконавчого збору.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що законодавець не ставить вчинення органом державної виконавчої служби дій щодо повернення стягнутого виконавчого збору у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню від підстав закінчення основного виконавчого провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, наказ Господарського суду Сумської області від 12.07.2018 №920/103/18, на виконання якого було відкрито виконавче провадження ВП №56980944, визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, матеріали справи не містять доказів вчинення будь-яких виконавчих дій держаним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження

З огляду на зазначені обставини та норми чинного законодавства, Державний НДІХП має право на повернення надміру зарахованих до державного бюджету сум виконавчого збору, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення виконавчого збору позивачу.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787). Згідно з пунктом 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 787 заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів. У разі відсутності такого нормативно-правового акта платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів. Міністерство юстиції України є органом, який відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" зобов`язаний забезпечувати відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів. Отже, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на Міністерство юстиції України, структурним підрозділом якого є Департамент державної виконавчої служби, а відповідач - його територіальним органом, законодавчо покладено обов`язок оформлення подання до органу Казначейства про повернення Державному науково-дослідному інституту хімічних продуктів з державного бюджету виконавчого збору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує на обов`язок вжити відповідно до ч.7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" заходи з повернення Державному науково-дослідному інституту хімічних продуктів сум виконавчого збору в розмірі 128570,78 грн.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність в порушення вимог Конституції та законів України, зокрема, ч.2 ст.2 КАС України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності невжиття відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" заходів з повернення Державному науково-дослідному інституту хімічних продуктів сум виконавчого збору в розмірі 128570,78 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 23.08.2019 року ВП №56980944 не скасована і залишається чинною, а ухвала господарського суду Сумської області від 08.01.2019 року, якою було визнано таким, що не підлягає виконанню наказ №920/103/18 від 12.07.2018 року винесена судом після вчинення державним виконавцем процесуальних дій колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала господарського суду є чинною і відповідно до ч.1,2,3 ст.14 КАС України підлягає обов`язковому виконанню.

Крім того, в рамках описаного виконавчого провадження ВП № 56980944 виконавчі дії державним виконавцем не проводились, а грошові кошти не стягувались.

Згідно з частиною 7 статті 27 Закону № 1404-УІІІ у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а| стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З контексту наведеної норми можна дійти правових висновків про те, що підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, з наведеної вище норми Закону не вбачається, що вчинення органом державної виконавчої служби дій щодо повернення стягнутого виконавчого збору у випадку виникнення другої підстави (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) ставиться законодавцем у залежність від обставин закінчення чи не закінчення основного виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду колегія суддів також не приймає, оскільки ухвала господарського суду від 08.01.2019 року відповідачем не виконана до теперішнього часу.

Колегія суддів враховує ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів, які підлягають задоволенню

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 480/2201/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 01.11.2019 року