Справа № 740/3736/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/3736/19 Головуючий у І інстанції - Пантелієнко В.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа: Ніжинський міський відділ Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа: Ніжинський міський відділ Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просила скасувати постанову ПН МЧГ № 023530 від 19.07.2019 року про накладення стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, у виді 1700 гривень штрафу за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач послалась на те, що вона має посвідку на постійне проживання на території України, строк дії якої закінчився, оскільки вона не звернулася за її обміном по досягненню 45-річного віку. Позивач вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 21 травня 2019 року вона звернулася з клопотанням до Ніжинського міського відділу Державної міграційної служби України в Чернігівській області у якому зазначила причини пропуску строку на обмін посвідки та просила врахувати її скрутне матеріальне становище при винесенні адміністративного стягнення, звільнивши її від відповідальності за малозначність вчиненого правопорушення. Не зважаючи на дане клопотання було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову, якою накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. Враховуючи, що при винесенні постанови не надано їй можливості на отримання правової допомоги, вона щиро кається у вчиненому порушенні, яке не мало тяжких наслідків, просить за малозначністю вчиненого нею правопорушення обмежитись усним зауваження.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, встановленої на підставі постанови серії МЧГ № 023530 від 19.07.2019 року, застосувавши усне зауваження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення, а постанову про накладення адміністративного стягнення серії МЧГ № 023530 від 19.07.2019 року - без змін.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Позивач вчинила адміністративне правопорушення умисно, оскільки усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала та свідомо допускала порушення нею вимог міграційного законодавства України. Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що Позивачем подано клопотання до Ніжинського міського відділу Державної міграційної служби України в Чернігівській області 21.05.2019 року, в якому вона вказує на порушення нею терміну обміну посвідки на постійне проживання в Україні по одягненню 45-річного віку. Також, Відповідач не погоджується з мотивами прийняття рішення судом першої інстанції, оскільки 19-ти денний пропуск строку обміну посвідки на постійне проживання Позивача є досить довго триваючим, що виключає можливість звільнення Позивача від адміністративної відповідальності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Позивач зазначає, що Відповідач в апеляційній скарзі безпідставно стверджує про умисність її правопорушення, жодним чином не спростовуючи відповідних висновків суду першої інстанції.

Третьою особою відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.05.2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області було видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , в якій зазначено посвідка підлягає обміну по досягненню 25 і 45 - річного віку.

21 травня 2019 року Позивач звернулася до Ніжинського міського відділу Державної міграційної служби України в Чернігівській області з клопотанням у якому повідомила і про сам факт вчинення нею адміністративного правопорушення, і про причини такої поведінки (перебування на похованні у іншій області), зазначила про недопустимість в подальшому вчинення подібних правопорушень, просила врахувати перебування на її утриманні малолітньої дитини та старшої дочки, яка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі та просила обмежитись усним зауваженням (а.с.7-11).

01 червня 2019 року начальником Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області С.М. Іваненком було направлено Позивачу лист № 7423-Ш-15 по суті її клопотання та роз`яснено, що її доводи не прийняті до уваги при зміні виду стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки вони документально не підтверджені (а.с.16-17).

19 липня 2017 року уповноваженою особою Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в особі головного спеціаліста Будай І.В. на ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме за проживання по недійсних документах або документами, термін дії яких закінчився (без обміну посвідки по досягненню 45 - ти річного віку) з 02.05.2019 року.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначений на 19 липня 2019 року о 15 год. 25 хв.

Протокол підписаний ОСОБА_1 у графі «пояснення особи, стосовно якої складено протокол» Позивач зазначила, що щиро жалкує про вчинене правопорушення, що проявилося у несвоєчасній заміні посвідки по досягненню 45 років, і послалась на обставини викладені в клопотанні від 21.05.2019 року.

19 липня 2019 року уповноваженою особою Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в особі начальника відділу Іваненко С.М., відносно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МЧТ № 023530, відповідно до якої вбачається, що 09 липня 2019 року об 15 год. 10 хв., громадянка РФ, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушила правила перебування на Україні, а саме проживає по недійсним документам або документам, термін дії яких закінчився (без обміну посвідки по досягненню 45-ти річного віку) з 02.05.2019 року. Свою вину у вчиненні правопорушення визнала.

На думку Позивача постанова винесена безпідставно, з огляду на відсутність у неї умислу на вчинення правопорушення, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що скільки факт порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме порушення вимог перебування іноземців на території України ніким не оспорюється, визнається Позивачем, яка сама звернулася до Ніжинського міського відділу ДМС України в Чернігівській області та повідомила про вчинення правопорушення, у чому кається, до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не притягувалася, прострочення обміну посвідки мало не довготриваючий характер - 19 днів, що не потягло за собою суспільно-небезпечних наслідків, враховуючи причини пропуску даного строку - перебування на похованні в іншій області та скрутне матеріальне становище Позивача та її сім`ї, суд першої інстанції вважав доводи ОСОБА_1 такими, що заслуговують на увагу, тому звільнив її від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2 статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Порядок перебування, в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-УІ (далі - Закон).

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.

Пунктом 9 Порядку № 251 встановлено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

З метою врегулювання порядку здійснення обміну посвідки у зв`язку із настанням певного віку, постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року № 453 було внесено зміни, в тому числі до п. 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, яка була оприлюднена 29 липня 2016 року в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 141 та цього ж дня набула чинності.

Пунктом 16 Порядку № 251 встановлено, що для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25-і 45-річного віку необхідно подати наведений пакет документів, зазначених у пп. 1 -4 і 6 п. 15 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Зазначені документи іноземець та особа без громадянства подають не пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку.

Посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

З 29 липня 2016 року почалася дія норми законодавства, згідно з якою, у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- і 45-річного віку, вони зобов`язані здійснити обмін посвідки на постійне проживання в порядку та строки, передбачені абз. 2 та 3 п. 16 Порядку № 251.

При чому, у випадку не здійснення такого обміну, така посвідка не може вважатися дійсною. З часу опублікування Порядку № 251 та набуття його чинності, слід вважати доведення до відома в належний спосіб осіб, яких він стосується.

Проживання за такою посвідкою слід розцінювати, як порушення іноземцями правил перебування в Україні, а саме проживання за недійсними документами, за що передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідальність.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відсутності умислу в діях ОСОБА_1 на допущення пропуску строку обміну посвідки.

В даному випадку, положення вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП за своєю природою правового регулювання не передбачає безумовної наявності лише прямого умислу на вчинення такого правопорушення. Не виключена можливість його скоєння, внаслідок недбалості самої особи до виконання своїх обов`язків щодо необхідності здійснення обміну посвідки.

Аналогічний правовий висновком викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 219/8869/17 (№ К/9901/20205/18).

Колегія суддів погоджує доводи Відповідача та вважає їх обґрунтованими стосовно того, що адміністративне правопорушення, вчинене Позивачем, є наслідком протиправної бездіяльності.

Проживання Позивачки в Україні за недійсними документами безперервно порушували закон протягом відповідного часу. Весь цей час Позивачка безперервно здійснювала правопорушення у вигляді невиконання покладених на неї обов`язків.

Частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Крім того, доводи Позивачки щодо причин пропуску строку звернення до Ніжинського міського відділу Державної міграційної служби України в Чернігівській області є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, та є такими, що не стосуються предмета доказування в даній справі.

Отже, враховуючи обставини даної справи і відсутність належних та допустимих доказів поважності пропуску строку звернення Позивача до Ніжинського міського відділу Державної міграційної служби України в Чернігівській області з питання обміну посвідки на постійне проживання суд першої інстанції помилково визначив вчинене Позивачем правопорушення малозначним.

Щодо доводів Позивачки у відзиві на апеляційну скаргу про порушення її прав колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки такі висновки спростовуються матеріалами справи.

Так, з змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЧГ 023530 від 19 липня 2019 року вбачається, що Позивачка своїм особистим підписом засвідчила факт роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, а також її прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, що міститься на другому аркуші зазначеного протоколу (а.с. 18).

Позивач подала свої пояснення щодо вчинення правопорушення та висловила свою згоду з цим, про що власноручно здійснила запис в протоколі.

В той же час, від Позивачки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не надійшло жодних заяв або клопотань, зокрема, стосовно необхідності використання юридичної допомоги.

Щодо посилання Позивачки у відзиві на апеляційній скаргу на неточності в протоколі та постанові, а саме в часі їх складання, то колегія суддів вважає, що описка не може слугувати підставою скасування оскаржуваної постанови.

Так, статтею 283 КУпАП визначений зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Жодних додаткових вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, які можуть бути застосовані до спірних правовідносин, ст. 283 КУпАП не містить.

З аналізу постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧГ № 023530 від 19.07.2019 року, якою на Позивачку, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн., вбачається, що вимоги до змісту постанови, встановлені ст. 283 КУпАП, Відповідачем були дотримані в повному обсязі.

При прийнятті спірної постанови про накладання адміністративного стягнення, відповідачем врахований протокол про адміністративне правопорушення, який є доказом, відповідно до ст. 251 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, винуватості особи зазначеної категорії справ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення від 19 липня 2019 року, діяв відповідно до ст. 19 Конституції України, а саме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість ОСОБА_1 позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа: Ніжинський міський відділ Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко