Справа № 552/4505/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №552/4505/17

адміністративне провадження №К/9901/20436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 07.08.2017р. (суддя - Яковенко Н.Л.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017р. (судді - Яковенко М.М., Лях О.П., Старосуд М.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протипраним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати протиправним і скасувати рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 12.06.2017р. №32, про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за відсутністю у годувальника необхідного страхового стажу 14 років;

-зобов`язати зарахувати до страхового стажу годувальника його період роботи на Сімферопольському заводі «Ремпобуттехніка» з 18.02.1980р. по 09.01.1996р., і призначити з 11.05.2017р. їй пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати пенсії.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у призначенні якої відповідачем протиправно відмовлено.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 07.08.2017р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017р., позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 12.06.2017р. №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати до страхового стажу годувальника період роботи на Сімферопольському заводі «Ремпобуттехніка» з 18 лютого 1980 року по 09 січня 1996 року та призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дати звернення - 11 травня 2017 року та провести відповідні виплати.

З ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, Управління діяло правомірно, оскільки додані до заяви про призначення пенсії документи не підтверджували у встановленому законом порядку наявність у годувальника необхідного трудового стажу.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , чоловік позивача - ОСОБА_1

11.05.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії дитині ОСОБА_3 , 2012 року народження, у зв`язку з втратою годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додала відповідний пакет документів.

Рішенням 12.06.2017р. №32 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника за відсутністю у годувальника необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні відповідач визнав наявність у годувальника наявність загального трудового стажу 12 років 2 місяці 24 дні, при необхідному 14 років. При цьому відповідачем не зараховано до стажу годувальника період роботи з 18.02.1980 по 09.01.1996 роки на Сімферопольському заводі «Ремпобуттехніка», оскільки на титульному аркуші вкладиша до трудової книжки годувальника відсутня печатка, а довідка правонаступника Сімферопольського заводу «Ремпобуттехніка» - ТОВ «Бізнес-Крим» від 07.02.2015р. №15 про роботу за вказаний період видана підприємством не зареєстрованим в ЄДРПОУ.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наявними в трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_2 , записами повністю підтверджено період роботи останнього з 18.02.1980 року (наказ №16-к від 18.02.1980р.) по 09.01.1996 року (наказ від 09.01.1996р.) на Сімферопольському заводі «Ремпобуттехніка».

Крім того, факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з Сімферопольським заводом «Ремпобуттехніка» у спірний період також підтверджено іншими наданими позивачем відповідачу документами в їх сукупності, зокрема, ордером на жиле приміщення від 15.05.1992р., довідками про заробітну плату, довідкою про медичне освідування від 01.08.1985р. №2314, а також довідками, виданими юридичною особою, яка не є зареєстрованою в Україні у встановленому законом порядку з огляду на анексію Криму.

Суди виходили з того, що право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника, не може ставитися в залежність від дій інших осіб в частині неналежного заповнення трудової книжки, та дійшли висновку про необґрунтованість посилання відповідача на не підтвердження позивачем відповідного страхового стажу годувальника та наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зарахування до страхового стажу годувальника період роботи на Сімферопольському заводі «Ремпобуттехніка» з 18.02.1980 по 09.01.1996 року та зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дати звернення - з 11 травня 2017 року та провести відповідні виплати.

З висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується і вважає їх передчасними виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до частини 2 цієї статті непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч. 3 ст. 36).

За правилами частини 1 статті 32 Закону №1058-ІV страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності для осіб від 56 до досягнення особою 59 років складає 14 років.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач просила призначити пенсію на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

В свою чергу, відповідно до рішення відповідача від 12.06.2017р. №32, відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 , а не її неповнолітній доньці, і саме ОСОБА_1 зобов`язано відповідача призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника судами попередніх інстанцій.

Між тим, умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника дитині або іншому члену сім`ї, які були на утриманні померлого годувальника мають певні відмінності, зокрема щодо строку, на який така пенсія може бути призначена.

Таким чином, визначальним для правильного вирішення спору по суті є, крім іншого, встановлення обставин щодо того, кому просила призначити пенсію позивач - собі чи неповнолітній доньці (оскільки заява в матеріалах справи відсутня) і кому саме пенсійним органом відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, в порушення вимог статті 159 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) щодо законності і обґрунтованості судового рішення та статті 11 цього кодексу щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи, суди попередніх інстанцій таким фактичним обставинам та доказам на їх підтвердження чи спростування оцінку не надали, та не вжили передбачених законом заходів для їх з`ясування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, допустили порушення норм процесуального права, а тому рішення судів підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - задовльнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 07.08.2017р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук