Справа № 452/806/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10441/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року (головуючий суддя Пташинський І.А., м. Самбір) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом Самбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії НК № 842958 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що воно незаконне та необґрунтоване, оскільки судом не було в повному обсязі з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому просив скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вказаним вимогам Закону. У ній, зокрема, неможливо розгледіти найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову. Більше того, в постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, форма постанови у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати Додатку 6 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Частина 3 ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься лише за результатами розгляду справи. При цьому обов`язок складання протоколу у випадку заперечення особи про визнання правопорушення патрульними поліцейськими ігнорується.

Інспектором СРПП №1 ПП Самбірського ВП ТУ НП у Львівській області Сигерич Андрієм Омеляновичем винесено постанову без зазначення належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій, а отже дана постанова не містить посилань на перелічені ст. 251 КУпАП докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121КУпАП. Більше того, інспектором поліції також не було вказано про наявність таких доказів усно.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у відповідності до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол. Так, у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, а саме - якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, а відразу була винесена постанова, хоча апелянт і не погоджувався з допущеним правопорушенням. А оскільки інкриміноване йому правопорушення не міститься в даному переліку винятків, це свідчить про порушення процедури фіксації адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке має вищу юридичну силу, визначено, що в наведених положеннях кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 59 та частиною 2 статті 64 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд; у статті 2, пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, де зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту та можливість вільного вибору захисника; принципу 1 «Основних принципів, що стосуються ролі юристів», прийнятих восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками, який передбачає, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту й відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях судочинства.

Із метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 268 кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, в цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Саме ці вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Таким чином, з врахуванням викладеного, із фактом скоєння апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП він не погоджується та вважає дії патрульного поліцейського неправомірними, а складену ним постанову незаконною та необгрунтованою, оскільки її було винесено із грубими порушеннями вимог закону, а саме: вона ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення; відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт неправомірних дій, наявність вини; працівником патрульної поліції не був попередньо складений Протокол про вчинення адміністративного правопорушення, не було відібрано письмових пояснень по суті правопорушення; текст Постанови абсолютно не видно, його не можливо прочитати та розібрати, внаслідок чого не вдалося встановити ні посади, ні особи поліцейського, оскільки він не представився і службового посвідчення не пред`являв.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії НК №842958 від 22.02.2019, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн, оскільки він 22.02.2019 по вул. Чорновола, 63, в м. Самборі, Львівської області керував транспортним засобом ГАЗ-2705 3 д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не був освітлений задній номерний знак, чим порушив вимоги п.п. «в» п.2.9 та п. 30.2 ПДР України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до п.п. «в» п.2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно п. 30.2 ПДР України забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанціїх встановлено, що 22.02.2019 о 02 год. 30 хв. на вул. Чорновола у м. Самборі Львівської області на вимогу патруля поліції зупинено транспортний засіб ГАЗ-2705 д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 з підстав порушення водієм пп. «в» п.2.9 ПДР України, а саме відсутності підсвідки задніх номерних знаків у темну пору доби. Інспектором СРПП №1 Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області Сегерич А.О. запропоновано ОСОБА_1 усунути несправність в автомобілі, однак водій відмовився полагодити освітлення заднього номерного знаку автомобіля. Після відмови водія усунути несправності в автомобілі інспектором СРПП №1 Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області Сегерич А.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК №842958 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодекс України про адміністративні правопорушення. Копію постанови вручено ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом. Жодних зауважень на дану постанову зі сторони водія не було. Форма та зміст постанови відповідають вимогам ст. 283 КУпАП.

З огляду на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Окрім того, щодо твердження апелянта, що у відповідності до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол, а відповідачем відразу винесена постанова, то такі не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

З огляду на зазначене, оскільки розгляд вчиненого адміністративного правопорушення віднесено до компетенції Національної поліції, то в даному випадку протокол не складається.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року по справі № 452/806/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Гуляк