Справа № 280/4141/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4141/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі №280/4141/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Калашник Ю.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог п. 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", п. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язати відповідача відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/5042/18 від 28.12.2018 року визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, яка полягає у не виплаті за період з квітня 2016 року та надалі пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя відновити виплати за період з квітня 2016 року та надалі пенсії ОСОБА_1 на визначений нею рахунок раніше. Вказане рішення звернуто до примусового виконання, проте не виконується. На звернення позивача до відповідача щодо застосування приписів ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" було відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо невинесення постанови про накладення на боржника штрафу, у порядку ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження". Зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винести постанову про накладення на боржника штрафу, у порядку частини 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження". В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було повідомлено скаржника про залучення останнього до справи в якості третьої особи та не повідомлено про розгляд справи. Також, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції втрутився в права виконавця та зобов`язав його вчинити дії, які не є обов`язком, а є правом виконавця.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року у справі №280/5042/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, яка полягає у не виплаті за період з квітня 2016 року та надалі пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя відновити виплати за період з квітня 2016 року та надалі пенсії ОСОБА_1 на визначений нею рахунок раніше.

11.04.2019 року виданий виконавчий лист про зобов`язання Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя відновити виплати за період з квітня 2016 року та надалі пенсії ОСОБА_1 на визначений нею рахунок раніше.

25.04.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про примусове виконання рішення суду.

26.04.2019 року головним держаним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2018 року №280/5042/18.

17.05.2019 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя звернулось до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження, зазначаючи про фактичне виконання виконавчого листа №280/5042/18 щодо відновлення виплати стягувану та щодо виплати. Також у заяві вказує, що сума виплати в повному обсязі (відкладена доплата) буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вважає, що рішення суду виконане в добровільному порядку 21.02.2019 року, тобто, ще до відкриття виконавчого провадження та просить закінчити виконавче провадження.

13.06.2019 року відповідач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі №280/5042/19, проте ухвалою суду у задоволенні такої заяви відмовлено.

19.06.2019 року відповідачем оформлена вимога державного виконавця щодо зобов`язання начальника Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя виконати рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/5042/18. У вимозі вказано про невиконання судового рішення в повному обсязі та попереджено боржника про можливість застосування приписів ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

22.06.2019 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя листом №125/11 "Про виконання вимоги" повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №355 виплати, не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тому невиплата позивачу сума - відкладена доплата, буде виплачено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, боржник просив закінчити виконавче провадження (а.с.71-73).

25.07.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій вказує про невиконання боржником рішення суду у справі №280/5042/18. У заяві також просить не приймати до уваги наявність поважних причин не виконання божником рішення, оскільки Держава не може посилатись на відсутність коштів, у разі невиконання рішення суду державним органом. Також у заяві позивач вказувала, що у разі невиконання боржником рішення, державним виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Листом від 12.08.2019 року №Н-913/03119/03Н-35 відповідач надав відповідь, за змістом якої підпунктом 15 Постанови КМУ від 25.04.2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365" призначається соціальна виплата з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже, така "Відкладена" доплата буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України. Також у листі вказав, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено виключний перелік виконавчих дій, які вчиняються при виконанні рішення суду що зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме: накладення штрафу та направлення подання про вчинення боржником кримінального правопорушення у випадку невиконання рішення суду без поважних причин. Відповідач у своїй відповіді позивачу посилався на наявність сталої судової практики, відповідно до якої невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутність відповідного фінансового забезпечення та відсутності коштів не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин. Також вказав, що державним виконавцем провадяться всі виконавчі дії у спосіб, передбачений Законом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, 02.06.2016 року (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вказаної норми виконавець зобов`язаний, зокрема:

здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Частиною 4 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем на звернення скаржника виконавче провадження не закінчене, а отже, відповідач не вбачає фактичного виконання боржником судового рішення згідно із виконавчим документом, проте останній не застосував подальші заходи впливу на боржника, тим самим фактично дозволяючи йому не виконувати рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Із матеріалів справи слідує, що позивачу, всупереч судового рішення, не здійснено виплату пенсії у повному обсязі.

Боржник в свою чергу вважає, що невиконання судового рішення має поважні причини, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365" орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином боржник вказує, що не виплачена позивачу сума пенсії є відкладеною доплатою, яка буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що скаржник повинен виконати рішення суду відповідно до зазначеної в ньому резолютивної частини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Також у справах "Сук проти України" та "Бурдов проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов`язань.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування до боржника приписів ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII та зобов`язав останнього виконати вимоги вказаної норми.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції втрутився в права виконавця та зобов`язав його вчинити дії, які не є обов`язком, а є правом виконавця, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст.63 Закону №1404-VIII встановлено саме обов`язок державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у разі невиконання без поважних причин рішення.

Також посилання скаржника в апеляційній скарзі, що останнього не було повідомлено про залучення в якості третьої особи та не повідомлено про розгляд справи є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала суду від 10.09.2019 року про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та рекомендоване повідомлення про вручення скаржнику вказаної ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі №280/4141/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі №280/4141/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва