Справа № 160/7195/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2019 року Справа № 160/7195/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
- відповідач порушив порядок і строки складання і надсилання оскаржуваних податкових повідомлень - рішень: за 2017 податковий період оскаржувані податкові повідомлення - рішення сформовано лише 30.05.2019 року та 04.06.2019 року, тоді як повинні були сформовані до 01.07.2018 року;
- рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, № 12/27 міською радою прийнято 06.12.2017 року, тобто з порушенням вимог п.12.3.4 ст. 12 ПК України, яка регламентує, що рішення про встановлення місцевих податків і зборів офіційно оприлюднюється відповідних органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Отже, рішення міської ради порушує принцип стабільності, передбачений п.4.1.9 ст. 4 ПК України;
- оскаржувані податкові повідомлення - рішення не містять обов`язкових реквізитів: відсутній підпис уповноваженої особи на складання та надіслання, а також відсутня печатку податкового органу;
- також позивач вказує на те, що відповідачем невірно розраховано суму податку: згідно п.266.7 ПК України за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» та «б» підпункту 266.4.1 цієї статті. Проте всупереч зазначеним вище вимогам ПК України відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно: магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_16 ; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , по кожному об`єкту окремо, без відрахування сумарної загальної частки площі таких об`єктів та без врахування пільги за сплати податку, яка передбачена пунктом 266.4.1 ПК України;
- також нерухомим майном: магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 54; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_6 та квартира НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач володіє на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 31.07.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
15.08.2019 року відповідач подано через відділ діловодства суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
- затримка у надсиланні (врученні) оскаржуваних податкових повідомлень - рішень у встановлений п.266.7.2 ст. 266 ПК України строк може свідчити лише про порушення процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматися як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення. Якщо рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України;
- у 2017 та 2018 роках було зупинено дію підпункту 12.3.4 ст. 12 ПК України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів;
- податкові повідомлення - рішення за відповідною формою скріплені підписом уповноваженої особи податкового органу та печаткою направлені позивачу поштою та повернулися на адресу податкового органу із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання». Копії податкових повідомлень - рішень, які додано позивачем до позовної заяви, отримані ним у приміщенні податкового органу шляхом роздрукування на прохання позивача для уточнення реквізитів для сплати податку.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 надав письмові пояснення, у яких вказав, що нерухомим майном: магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1, приміщення АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; магазин продовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_6 та квартира НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач володіє на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 13.09.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 22.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач, відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Позивач є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки:
магазину продовольчих товарів площею 74,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_20 ,
нежитлового приміщення площею 66,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ,
магазину продовольчих товарів загальною площею 147 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 ,
квартир площами 170,6 кв.м., 56,65 кв.м. та 19,3 кв.м. за адресами: АДРЕСА_9 АДРЕСА_10 відповідно.
Право власності позивача на вказані вище об`єкти нерухомого майна підтверджується копіями документів, які підтверджуються право власності та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться у матеріалах справи.
Вказані вище податкові повідомлення - рішення стосуються зазначеного вище нерухомого майна позивача, відмінного від земельної ділянки.
Судом на підставі письмових пояснень відповідача встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення направлено позивачу поштою 19.08.2019 року, що підтверджується інформацією із сайту Укрпошта та копією конверту, які містяться у матеріалах справи.
Конверт з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями повернувся за адресу відповідача із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копією конверту, який міститься у матеріалах справи.
Податковою адресою позивача є: АДРЕСА_11 , що підтверджується інформацією з бази даних податкового органу, роздруківка якої міститься у матеріалах справи, та не заперечується сторонами.
Оскаржувані податкові повідомлення - рішення направлялись на податкову адресу позивача, що підтверджується копією конверту, який міститься у матеріалах справ. Конверт повернувся на адресу відповідача із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання».
У матеріалах справи містяться копії оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, які підписані посадовою особою податкового органу та скріплені печаткою податкового органу.
За вказаних обставин оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідають за формою та реквізитами відповідають вимогам ПК України.
Копії податкових повідомлень - рішень, які додано позивачем до позовної заяви, отримані ним у приміщенні податкового органу шляхом роздрукування на прохання позивача для уточнення реквізитів для сплати податку, що підтверджується письмовими пояснення відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву.
За вказаних обставин судом відхиляються доводи позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення не містять обов`язкових реквізитів: відсутній підпис уповноваженої особи на складання та надіслання, а також відсутня печатку податкового органу.
Щодо доводів позивача - відповідач порушив порядок і строки складання і надсилання оскаржуваних податкових повідомлень - рішень: за 2017 податковий період оскаржувані податкові повідомлення - рішення сформовано лише 30.05.2019 року та 04.06.2019 року, тоді як повинні були сформовані до 01.07.2018 року, то суд зазначає наступне.
Як видно з оскаржуваних податкових повідомлень - рішень останні винесені відповідачем 30.05.2019 року та 04.06.2019 року та стосуються податкових періодів 2017 та 2018 роки.
У відповідності до п.266.7.2 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно п.266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:
а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
У відповідності до п.102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
За вказаних обставин, податковий орган вправі в межах строків передбачених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів, визначити грошове зобов`язання платнику податків за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Порушення строків складання податкового повідомлення - рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України призводить до звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ПК України лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
ПК України не міститься норм, які вказують про звільнення саме від сплати грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у разі порушення строків складання податкового повідомлення - рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України.
Не дотримання строків передбачених п.266.7.2 ст. 266 ПК України може свідчити лише про недотримання відповідачем процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень - рішень і, як наслідок, їх скасування.
Якщо податкове повідомлення - рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.02.2018 року у справі № 820/1975/17 та у постанові від 06.11.2018 року у справі № 808/144/18, у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.
За вказаних обставин судом відхиляються вказані вище доводи позивача.
Стосовно доводів позивача - рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, № 12/27 міською радою прийнято 06.12.2017 року, тобто з порушенням вимог п.12.3.4 ст. 12 ПК України, яка регламентує, що рішення про встановлення місцевих податків і зборів офіційно оприлюднюється відповідних органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період); в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом; отже, рішення міської ради порушує принцип стабільності, передбачений п.4.1.9 ст. 4 ПК України, то суд зазначає наступне.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.05.2019 року по справі № 825/1496/17, «згідно із загальноприйнятою у правозастосуванні юридичною кваліфікацією змін до податкового законодавства Закон, який вносить зміни всупереч принципу стабільності, вважається чинним, оскільки не суперечить Конституції України, як і іншим нормативно-правовим актам, аналогічно щодо місцевих податків і зборів, право на встановлення яких законодавчо передано органам місцевого самоврядування. Норма підпункту 4.1.9 ПК України встановлює обмеження, не передбачаючи жодних наслідків (зокрема санкцій) у разі його порушення.
Суд вважає, що за вказаних обставин у зазначеній справі вірогідне порушення принципу стабільності само по собі не може бути підставою для визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (контролюючого органу) та для скасування податкових повідомлень-рішень, при винесенні яких відповідач дотримав приписів Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Отже, навіть за наявності порушення принципу стабільності шляхом прийняття радою рішення на виконання норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (оскарження якого на предмет правомірності, законності не здійснене), враховуючи чинність такого рішення ради на час прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України».
Відповідач під час винесення керувався рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 12/27 «Про ставки та пільги за сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» (із змінами згідно рішення від 23.05.2018 року № 4/32), яке є чинним.
Предметом оскарження у цій справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування, не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною "правовстановлюючою" компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.
На підставі викладеного суд відхиляє даний довід позивача.
Щодо інших доводів позивача, то суд зазначає наступне.
У відповідності до п.266.1 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.266.2.1 ПК України).
У відповідності до п.266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Пунктом 266.4.1 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
У рішенні Дніпровської міської ради від 23.05.2018 року № 4/32 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» вказано про те, що житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких не перевищує 85 кв.м., оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою. Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких перевищує 85 кв.м., то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах. Дія абзацу першого не застосовується до житлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, що використовується у підприємницькій діяльності.
Отже, Дніпровська міська рада користуючись своїм правом визначеним у п. 266.4.2 ПК України своїм рішенням вирішила, що розмір бази оподаткування для квартири/квартир, їх частки, незалежно від їх кількості, зменшується на 85 кв.м.
У відповідності до підпункту «б» п.266.7.1 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п.266.7.1 ПК України).
Отже, Податковий кодекс України встановлює для житлової та нежитлової нерухомості різні способи обчислення суми податку:
для житлової нерухомості одного типу (квартира/або житловий будинок) в тому числі їх часток необхідно отримати спочатку загальну площу таких об`єктів (часток), яку необхідно зменшити на відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ПК України або відповідно до тієї пільги як встановлена рішенням органу місцевого самоврядування на відповідній території, і лише після цього застосувати ставку податку;
для нежитлової нерухомості необхідно визначити загальну площу кожного об`єкту окремо та застосувати відповідну ставку податку до площі кожного об`єкту нерухомості.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач має на праві власності наступні об`єкти житлової нерухомості - квартири:
- АДРЕСА_12 ) - загальною площею 19,3 кв.м.
- 1/4 квартири АДРЕСА_13 ) - загальною площею 113,3 кв.м.;
- АДРЕСА_1) - загальною площею 170,6 кв.м.
Також судом встановлено, що позивач має на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості:
- магазин продовольчих товарів (АДРЕСА_21) загальною площею 147 кв.м.;
- магазин непродовольчих товарів ( АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_4 ) загальною площею 74,8 кв.м.;
- нежитлове приміщення (м. Дніпро АДРЕСА_14 приміщення НОМЕР_5 ) загальною площею 66,2 кв.м.
Судом також встановлено, що квартиру АДРЕСА_12 і квартиру АДРЕСА_15 , а також нежиле приміщення магазин непродовольчих товарів ( АДРЕСА_5 і магазин продовольчих товарів ( АДРЕСА_10 ) позивач набув у спільну сумісну власність під час шлюбу з Горбаківським ОСОБА_3 , що підтверджується копію свідоцтва про шлюб та копією договору про поділ майна подружжя від 19.01.2013 року, яка міститься у матеріалах справи.
Також судом встановлено, що договором про поділ майна подружжя від 19.01.2013 року позивач та ОСОБА_2 розділили квартиру АДРЕСА_12 ): ? частини вказаної квартири є особистою приватною власністю позивача, а ? частини вказаної квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
У відповідності до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).
В матеріалах справи відсутні докази згоди решти співвласників нерухомого майна щодо позивача як платника податку.
Відповідач приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення стосовно нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_15 ), а також нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів (АДРЕСА_5) і магазину продовольчих товарів (АДРЕСА_6 ), порушив вимоги підпункту 266.1.2. «б» пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, згідно якої визначено, що якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивач не скористався правом визначеним підпунктом 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України до уваги судом не береться, оскільки даною нормою передбачено право платника податку на таке звернення, а не його обов`язок.
Аналогічну позицією займає Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 року по справі № 819/1622/16.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України .
Таким чином, нерухоме майно: 1/4 квартири АДРЕСА_13 ) - загальною площею 113,3 кв.м. є особистою приватною власністю позивача, оскільки набуто внаслідок приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", копія витягу про державну реєстрацію прав від 25.04.2012 року міститься у матеріалах справи.
Також 1/2 квартирн АДРЕСА_22 ) є особистою приватною власністю позивача згідно договору про поділ майна, копія якого міститься у матеріалах справи.
Об`єкт нежитлової нерухомості площею 66,2 кв.м. (АДРЕСА_21) також належить позивачу направі особистої приватної власності, оскільки набутий піж час шлябу на підставі договору дарування, що підтверджуєтсья інформацією з Державног реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.08.2019 року сторінка 18, яка міститься у матіралах справи.
Отже, лише стосовно вказаних вище двох квартир та одного об`єту нежитлового нерухомого майна, які належать позивачу на праві особистої та/або часткової власності можливо нарахувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.
Розрахунок суми податку для житлової нерухомості позивача, а саме: квартир АДРЕСА_23 буде становить від`ємне значення, оскільки розмір бази оподаткування (37,97 кв.м.) буде меншим ніж розмір «пільги» встановлений рішенням Дніпровської міської ради від 23.05.2018 року № 4/32 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» у розмірі 85 кв.м.
Стосовно квартири АДРЕСА_15 ), а також нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів ( АДРЕСА_5 ) і магазину продовольчих товарів (АДРЕСА_21 ) нарахувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки не є можливим, оскільки вказане вище майно перебуває у спільній сумісній власності позивача та третьої особи та не поділено внатурі, і жодна з вказаних осіб не надали відповідачу свою згоду на те, що б бути платником податку.
Розрахунок суми податку для нежитлової нерухомості позивача (АДРЕСА_21, площа 66,2 кв.м ) у 2017 році: становить 1941,86 грн., а у 2018 році - 2464,63 грн. Вказані суми містяться у розрахунку відповідача та не заперечуються позивачем у контррозрахунку.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Загальна сума заявленних позовних вимог становить 35 516,41 грн.; сума, яка міститься у скасованих податкових повідомленнях - рішеннях становить 31 109,92 грн.; загальна сума сплаченого судового збору 768,40 грн.
Розмір судового, який підлягає відшкодуванню позивачу становить: 673,06 грн.
(31 109,92 грн. х 768,40 грн. : 35 516,41 грн.)
Керуючись ст.ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору 673,06 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін