Справа № 640/19250/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 жовтня 2019 року № 640/19250/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Козлова О.В. ,

представника відповідача - Спектор М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Дарницького районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60022120 від 10.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у результаті неналежного виконання своїх обов`язків державним виконавцем у частині надсилання на адресу сторони виконавчого провадження, порушено права ОСОБА_1 та безпідставно стягується виконавчий збір, при цьому державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення, а тому у нього не було підстав для стягнення з позивача виконавчого збору, визначеного у спірній постанові.

Зокрема, як стверджує позивач, навіть не будучи повідомленою про наявність виконавчого провадження, нею добровільно виконано рішення суду, а державним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання, не вчинялися.

Також, представник позивача просив врахувати, що ухвалюючи постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова К.В., посилається на постанову про відкриття провадження від 21.09.2019, яка позивачем не отримувалась.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2019 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на адміністративний позов у порядку передбаченому ст.162 КАС України та витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №60022120.

Відповідачем подано до суду матеріали виконавчого провадження №60022120, а також відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав дотримання державним виконавцем порядку (процедури) вчинення виконавчих дій, а отже і відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, а також усних пояснень наданих під час судового розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити посилаючись на пояснення надані по суті заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах та у спосіб, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Судом відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи стягувача, оскільки предметом спору є стягнення виконавчого збору, відповідно до рішення суду не стосується інтересів стягувача.

Незгода позивача з постановою ВП №60022120 від 10.09.2019 та діями відповідача по її винесенню, обумовила позивача на звернення до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2019 Дарницьким районним судом м. Києва постановлено рішення у справі №753/21820/17 за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ГУ ДМС у м. Києві про виселення зі службового житла та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Служби безпеки України про зобов`язання надати житло, яким первісний позов задоволено повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 рішення Дарницького районного суду м. Києва в частині задоволення позову Служби безпеки України про виселення відповідачів зі службового житла скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 зі службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 у справі №753/21820/17 відповідно до постанови Київського апеляційного суду набрало законної сили 11.07.2019.

На виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 у справі №753/21820/17 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 14.08.2019 про виселення ОСОБА_1 зі службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Боржником за вказаним виконавчим документом є ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Стягувачем є: Служба безпеки України, , адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 33.

Старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачовою К.В. на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.09.2019.

Також державним виконавцем винесено оскаржувану постанову у виконавчому провадженні №60022120 від 10.09.2019 про стягнення виконавчого збору в сумі 8346,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за №1404-VIII.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП №60022120 від 10.09.2019.

За наведеного правового регулювання, постанова про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатися рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом встановлено та матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що постанова надіслана рекомендованим поштовим відправленням лише 26.09.2019 та отримана позивачем лише 08.10.2019.

В той час, пунктом 5 постанови про відкриття ВП №60022120 від 10.09.2019 встановлено боржнику строк для добровільного виконання протягом десяти робочих днів.

Отже, державним виконавцем порушено строк надіслання постанови про відкриття ВП №60022120 від 10.09.2019 та повідомлення боржника про відкриття ВП, чим позбавлено права на вжиття заходів щодо добровільного виконання рішення суду у встановлений постановою про відкриття ВП від 10.09.2019 строк.

Окрім того, під час розгляду справи судом встановлено, що старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова К.В. 27.09.2019 на особистий телефон позивача через програму «Viber» надіслала фотознімки постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60022120 від 10.09.2019, постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 у цій же справі, та вимогу державного виконавця від 27.09.2019.

Не дивлячись на неналежне повідомлення відповідачем про відкриття ВП, ОСОБА_1 все-таки направила засобами поштового зв`язку через відділення ПАТ «Укрпошта» 27.09.2019 відповідачу заяву про добровільне виконання, про що свідчать копії фіскального чеку від 27.09.2019.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону №1404-VII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Разом з цим, аналіз вищенаведених норм Закону №1404-VII дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічний правовий підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

Ухвалюючи постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова К.В. посилається на постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відомостей, що внесені до автоматизованої системи виконавчого провадження, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№60022120 та стягнення виконавчого збору датована 10.09.2019, проте відповідно до реєстру виконавчих проваджень дата вказаної постанови - 21.09.2019.

В інформаційній довідці автоматизованої системи виконавчого провадження містяться аналогічні відомості про дату виконавчої дії 21.09.2019.

Тобто, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від іншої дати.

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.09.2019 допущено технічну помилку та виправлено її постановою від 17.10.2019.

З аналізу вище наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, зокрема стягнути виконавчий збір або накласти арешт на майно боржника, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Більш того, ухвалюючи постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова К.В. посилається на постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2019.

Проте незважаючи на згадані вище норми Закону відповідачем вчинено протиправні дії у вигляді стягнення з боржника виконавчого збору, без надання строку на добровільне виконання виконавчого документа.

Такі дії вчинені з боку відповідача порушують права божника в частині вільного розпорядження належним йому майном та необґрунтованого стягнення з останнього виконавчого збору.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв не у спосіб та не на підставі Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в ході судового розгляду справи не довів правомірності оскаржуваних постанов.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60022120 від 10.09.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02121, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.10.2019.

Суддя В.П. Шулежко