Справа № 554/8636/16-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 554/8636/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Бабій Л.В.

представника відповідача Козченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 07.05.2019 року, суддя Савченко А.Г., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 07.05.19 року по справі № 554/8636/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року до Октябрського районного суду м. Полтави звернулася ОСОБА_2 з заявою в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень, вчинених відповідачем на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 року у справі № 554/8636/16-а, в якій просила суд:

- визнати протиправними порушення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ч.2 ст.19, ст.22, 58, 129-1 Конституції України, ст.6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.33 Закону України «Про державну службу», постанови КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.200 року № 865 з приводу: включення в заробіток для обчислення пенсії розмір виплат отриманих нею за останні 24 календарні місяці роботи на державній служби підряд перед зверненням за пенсією та ділення загальної суми цих виплат на 24, замість ділення на 60; застосування постанови КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року № 865 в редакції яка діяла не на момент призначення пенсії (21.03.2011 року, значно пізніше 25.02.2014 року).

- зобов`язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 року у справі № 554/8636/16-а провести перерахунок та виплату пенсії, у відповідності до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 87 % заробітної плати, за останні 24 календарні місяці роботи, включивши до складу заробітної плати для призначення пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та надбавок які зазначені у довідці №1743/К/16-24-05-53 від 29.04.2016 року та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 15.05.2016 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року» № 865 (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачці).

В обґрунтування вимог поданої заяви позивачем зазначено, що перерахунок пенсії згідно з постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 року не здійснений та відповідні виплати не проведені, що і слугувало зверненням до суду з вищевказаною заявою.

Крім того, позивачем подано до Октябрського районного суду м. Полтави заяву про поновлення строку, мотивуючи тим, що постанову ВП №53679154 від 08.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду від 18.11.2016 року позивачем отримано 20.02.2019 року. 28.02.2019 року позивач звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою в порядку ст. 383 КАС України. 01.03.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави вказану заяву повернено у зв`язку з не наданням документу про сплату судового збору. Проте, згідно з п. 9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивача, як особу з інвалідністю ІІ групи, звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з чим 14.03.2019 року позивач повторно звернулася заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.05.2019 поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень, вчинених відповідачем на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2016 року у справі № 554/8636/16-а задоволено.

Визнано протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в частині порушень вимог ч.2 ст.19, ст.22, 58, 129-1 Конституції України, ст.6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.33 Закону України «Про державну службу», постанови КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 200 року №865 з приводу: включення в заробіток для обчислення пенсії розмір виплат отриманих ОСОБА_2 за останні 24 календарні місяці роботи на державній служби підряд перед зверненням за пенсією та ділення загальної суми цих виплат на 24, замість ділення на 60; застосування постанови КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року №865 в редакції яка діяла не на момент призначення пенсії (21 березня 2011 року, значно пізніше 25 лютого 2014 року).

Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2016 року у справі № 554/8636/16-а провести перерахунок та виплату пенсії, у відповідності до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 87 % заробітної плати, за останні 24 календарні місяці роботи, включивши до складу заробітної плати для призначення пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та надбавок які зазначені у довідці №1743/К/16-24-05-53 від 29 квітня 2016 року та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 15 травня 2016 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року» №865 (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачці).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову про відмову в задоволенні вимог заяви, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та на неповне дослідження судом першої інстанції при розгляді справи доказів, які були надані відповідачем.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2019 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про заміну відповідача у справі № 554/8636/16-а задоволено. Замінено відповідача по справі № 554/8636/16-а Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28.10.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 року у справі №554/8636/16-а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань до розрахунку заробітної плати державного службовця для призначення пенсії. Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсію державного службовця за віком, починаючи з 15 травня 2016 року, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

27.02.2017 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 року набрало законної сили.

15.03.2017 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист, який 30.03.2017 року пред`явлений до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Запорожець Т. Ю. від 03.04.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53679154 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенком С. В. від 08.02.2019 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду. В постанові зазначено, що у зв`язку з відсутністю відповіді від боржника 28.11.2017 року йому направлено вимогу державного виконавця. 28.12.2017 року за вих. 30710/13-13 боржник надав відповідь щодо виконання рішення суду. Проте, при вивченні поданих документів виявлено порушення. 12.04.2018 року боржнику направлено повторну вимогу виконати рішення суду. На вимогу від 27.09.2018 року боржник надав відповідь від 22.10.2018 року вих. № 25024/13-13, згідно якої встановлено, що перерахунок пенсії проведено з порушенням, а саме загальну суму доходу боржника за 24 місяці розподілено на 60 місяців замість 24. За невиконання рішення суду відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», - у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 14.11.2018 року на боржника накладено штраф в сумі 5100 грн. 23.01.2019 року на боржника накладено другий штраф в сумі 10200 грн. та 01.02.2019 року за вих. № 2456 до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника.

Враховуючи, що відповідачем не виконано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016 позивач звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Задовольняючи вимоги заяви позивача суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого визначено, зокрема нормами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Крім того, судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року у справі №К/800/40668/15.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», з принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

У справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Жовнер проти України» зазначено, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку суд не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2014 року в справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Так, невиконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно є обов`язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України є наслідком протиправності таких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду, а тому колегія суддів зазначає, що позивачем вірно вибрано спосіб захисту його порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пенсійним органом на вимогу суду долучено до матеріалів справи належним чином завірені сторінки пенсійної справи ОСОБА_2 .

Дослідивши надані представником відповідача документи, колегія суддів зазначає, що матеріали пенсійної справи не спростовують факт невиконання пенсійним органом рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2016, крім того, відповідачем не надано суду інших доказів на підтвердження факту виконання вказаного рішення суду, у зв`язку з чим порушуються права заявниці на перерахунок пенсії, тому вимоги заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги з посиланням на факт пропуску позивачем строку на звернення до суду з заявою, колегія суддів зазначає, що вказані доводи є необґрунтованими з урахуванням наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також в ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.97 №475/97-ВР.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів зазначає, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою в порядку ст. 383 КАС України, подав до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду та зазначив причини пропуску такого строку, які відповідно до ухвали суду від 07.05.2019 визнані судом поважними, оскільки ухвалою суду від 07.05.2019 поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Отже, судом першої інстанції вже надано правову оцінку вказаним доводам.

Слід зазначити, що з метою обґрунтування клопотання про поновлення строку на звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, позивачем зазначено, що копію постанови ВП №53679154 від 08.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду від 18.11.2016 року позивачем отримано 20.02.2019 року. 28.02.2019 року позивач звернулася до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України. 01.03.2019 року ухвалою суду вказану заяву було повернено у зв`язку з не наданням документу про сплату судового збору. Проте, згідно з п. 9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивача як особу з інвалідністю ІІ групи звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з чим 14.03.2019 року позивач повторно звернулася заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк на звернення з заявою з поважних причин, відтак судом першої інстанції правомірно в ухвалі від 07.05.2019 поновлено позивачу відповідний строк.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 07.05.2019 року по справі № 554/8636/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року