Справа № 640/189/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2019 року № 640/189/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив суд:

- визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо винесення та направлення податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 на адресу позивача поза межами строків, визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України - протиправними;

- скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у порушенні підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, а саме порушення строків направлення оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Крім того наголосив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві порушено абзац шостий пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, що полягає у тому, що до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не додано розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» станом на 05 лютого 2019 року за громадянином ОСОБА_1 обліковується у Київській області Васильківського району домоволодіння в селі АДРЕСА_1 загальна площа 79 кв.м), житловий будинок у АДРЕСА_2 загальна площа 1050,80 кв.м ? частина 525,40 кв.м), а тому 22 листопада 2017 року сформовано податкові повідомлення-рішення за 2016 рік №10720-13 на суму 486,50 грн. та №107821-13 на суму 32240,01 грн., які надіслані засобами поштового зв`язку 27 листопада 2017 року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18 грудня 2008 року по 07 липня 2017 року спільно з матір`ю, ОСОБА_2 , був власником нерухомості в АДРЕСА_2 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

07 липня 2017 року позивач з матір`ю уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання договору дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач подарував ОСОБА_2 ? частину вищезазначеного житлового будинку.

У зв`язку з чим, з 07 липня 2017 року позивач набув права власності одноособово на житловий будинок в АДРЕСА_2 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

В грудні 2017 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13, яким позивачу визначено розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 32240,01 грн. При цьому, за твердженням позивача, жодного розрахунку до податкового повідомлення-рішення №107821-13 не долучено.

З метою врегулювання питань щодо визначення розміру податку за 2016 рік на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач у грудні 2017 року звертався до Головного управління ДФС у м. Києві з письмовою заявою про проведення звірки даних.

Як стверджує позивач, у цій заяві він зазначав, що разом із ОСОБА_2 позивач був власником житлового будинку, і оскільки відповідно до підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом, просив звільнити ОСОБА_2 від сплати податку та повернути позивачу переплату або зарахувати переплату на майбутні періоди. Однак податковий орган не врахував такої інформації та визначив грошове зобов`язання позивачу у розмірі 32240,01 грн., обгрунтованість суми якого не можливо встановити без відповідного розрахунку. До того ж, оскаржуване податкове повідомлення-рішення містить невірну адресу позивача та направлено поза межами встановленого чинним законодавством строку.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб здійснюється таким чином:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Судом встановлено, що 07 липня 2017 року позивачем укладено з ОСОБА_2 договір про розірвання договору дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач подарував ОСОБА_2 ? частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів, про що внесено відомості до Державного реєстру правочинів.

Отже, станом після 07 липня 2017 року (в т.ч. станом на дату винесення податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року) позивач є одноособовим власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1050 квадратних метрів, відповідно, станом до 07 липня 2017 року у власності позивача була ? частина будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Утім, з суми нарахованого позивачу оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням податку за 2016 рік без надання відповідного розрахунку не можливо встановити нарахування позивачу податку лише за ? частину будинку, чи як платнику у відповідності з нормами підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Водночас, щодо відсутності розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, слід зазначити наступне.

Пунктом 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені.

Згідно з абзацом 7 пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14, пункту 57.3 статті 57, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що виключно податкове повідомлення-рішення визначає суму грошового зобов`язання у встановлених законом випадках та є підставою для сплати такого зобов`язання. Будь-які складені розрахунки чи інші документи мають виключно інформативний характер і не можуть бути підставою для розрахунку грошового зобов`язання, штрафних (фінансових) санкцій та їх сплати.

Хоча зазначеним вище Порядком № 1204 та іншими чинними актами законодавства форма розрахунку не затверджена, однак, враховуючи відсутність очевидного арифметичного алгоритму застосованого до позивача грошового зобов`язання за 2016 рік, суд бере до уваги вищенаведені доводи позивача щодо не підтвердження грошового зобов`язання за 2016 рік належними та допустимими доказами саме у розмірі 32240,01 грн.

Крім того, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (підпункт 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , проте оскаржуване податкове повідомлення-рішення направлено за адресою: АДРЕСА_4 .

Більше того, згідно наявної в матеріалах справи копії конверту поштового відправлення оскаржуване податкове повідомлення рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 направлене позивачу лише 27 листопада 2017 року, що свідчить про порушення Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві норм підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій відповідача при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо винесення та направлення податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 на адресу позивача поза межами строків, визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України - протиправними.

3. Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витри у вигляді судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко