Справа № 761/40274/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) в справі про адміністративне правопорушення № 1515 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову № 1515 про накладення адміністративного стягнення від 19 червня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що належними доказами підтверджено факти вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 11.05.2017 № 030310 та фотороздруківка на якій зафіксовано розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі (автокав`ярні) .

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2017 року щодо позивача відповідачем було винесено постанову №1515 про накладення адміністративного стягнення про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та із визначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1360,0 грн.

Відповідно до змісту зазначеної постанови, позивач 19 червня 2017 року порушив п. 13.3.1 Правил благоустрою території, а саме: здійснив самовільне зайняття частини території об`єкту благоустрою - розміщення автокав`ярні без відповідної дозвільної документації (вул. Еспланадна, 20).

Вважаючи таку постанову незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідачем не надано доказів скоєння позивачем правопорушення зазначеного у постанові від 19 червня 2017р., в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Твердження відповідача, що факт порушення позивачем відповідних Правил благоустрою підтверджується фотокарткою до протоколу суд першої інстанції оцінив критично, оскільки з вказаної фотокартки не можливо встановити територіально місцезнаходження транспортного засобу, дату її створення, а також відсутні відомості ідентифікації транспортного засобу.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, встановлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Апелянт вказує, що належними доказами підтверджено факти вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 11.05.2017 № 030310.

Разом з тим, посадова особа при складанні оскаржуваної постанови, посилалась на пояснення позивача надані ним при складанні протоколу без зазначення номеру відповідного протоколу та дати його складання.

При цьому, протокол від 11 травня 2017 року не містить жодних пояснень позивача, зазначено лише про його ознайомлення з змістом складеного протоколу про адміністративне правопорушення № 0303110 .

Колегія суддів зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Натомість, відповідачем не надано жодних доказів фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Щодо фотокартки до протоколу (а.с.59), то колегія суддів не вважає такий доказ належним, оскільки з вказаної фотокартки не можливо встановити територіально місцезнаходження транспортного засобу, не містять інформації щодо їх привязки до місця, не містить ні дати ні часу здійснення такої фіксації, а також відсутні відомості ідентифікації транспортного засобу, зображення на них особи позивача.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил благоустрою, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відповідачем не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП , у зв`язку з чим, постанова у справі про адміністративне правопорушення № 1515 від19 червня 2017 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В.Безименна,

А.Ю.Кучма