Справа № 560/2082/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2082/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

31 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначені ОСОБА_1 , пенсії по втраті годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.06.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію по втраті годувальника обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), який був учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС і віднесений до першої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, був інвалідом II групи довічно. Йому було призначено пенсію по II групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Звернувшись 05 червня 2019 року до відповідача з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка, ОСОБА_2 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини З статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", отримала лист (відповідь) від 20.06.2019 №1597/К-8, якою відповідач відмовив у призначенні пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка, оскільки вважає, що не існує механізму виконання відповідної норми закону. Позивач не погодившись з такими діями відповідача вважає їх протиправними, та такими, що порушують її особисті права, а тому звернулась до суду за їх захистом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав до суду першої інстанції відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволені позовної заяви в повному обсязі та зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1 р(ІІ)/2019 (далі - Рішення) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю тому втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 543 від 26.06.2019 року (набрала законної сили 01.07.2019 року) внесено зміни до абзацу першого пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та викладено в такій редакції: "за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою". Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 отримує пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії з врахуванням частини 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ станом на 01.06.2019 відсутні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 21318350) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначені ОСОБА_1 , пенсії по втраті годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 червня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію по втраті годувальника обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закони України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 червня 2019 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції від 02.08.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно ч. 3 ст. Закону №796-ХІІ ( в редакції Закону №2532-12 від 01.07.92 року, що діяла на момент призначення пенсії позивачу) особам, які брали участь у ліквідації наслідки Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислювалась відповідно до Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження. Отже, підстави для проведення перерахунку пенсії позивачці після 01.07.2019 року по втраті годувальника обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року на підставі Закону №796-ХІІ без заяви про переведення з одного виду на інший вид пенсії у Головного управління відсутні.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 28.10.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Позивачка не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, інших заяв чи клопотань суду теж не надала.

Колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.09.2007 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачка, є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14.07.1973 серія НОМЕР_2 та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 04.12.2014 серія НОМЕР_3 . Згідно посвідчення померлого громадянина із числа ліквідаторів І категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою №519626 від 22.01.2015, виданого на ОСОБА_1 встановлено, що остання має право на пільги передбачені статтями 20 (п. 5, 7, 8, 11, 12, 20, 25, 27) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби та помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні № 20 від 29 грудня 2014 року. Вказані обставини також підтверджуються висновком від 21 вересня 2006 року за № 7 Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії, зокрема що його інвалідність пов`язана з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС. Відповідно до довідки МСЕК від 12.10.2006 ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно довідки Хмельницького міського військового комісаріату №6/15, ОСОБА_2 був призваний на військові збори у 1988 році на період з 07.05.1988 по 24.09.1988 у складі військової частини НОМЕР_4 , та брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження.

Позивач 05.06.2019 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка, ОСОБА_2 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 20.06.2019 №1597/К-8 відповідач повідомив позивача про відмову у призначені пенсії відповідно до ч. 3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вказуючи на те, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 у справі №3-14/2019 не містить положень щодо порядку його виконання. З метою роз`яснення зазначеного питання Пенсійний фонд України звернувся до Мінсоцполітики України. Міністерство соціальної політики України розробляє зміни до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Після внесення відповідних змін до зазначених нормативно-правових актів особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби, набудуть право на обчислення розміру пенсії відповідно до частини 3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, відповідач відмовив у призначенні пенсії з посиланням на те, що чоловік позивача брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкової служби, тому для обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати підстави відсутні.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення (перерахунок) пенсії в разі втрати годувальника, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 червня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. У статті 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру. Таким чином, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: Чорнобильської катастрофи; інших ядерних аварій та випробувань; військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Статтею 59 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

При цьому, військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. З ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової служби", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

При цьому, вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості. Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною 3 статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Між тим, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності. Тому, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

З огляду на викладене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини 3 статті 59 Закону, щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, є такими, що суперечать Конституції України. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Відповідно до частини першої статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Конституційний Суд України вважає, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі № 12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

На це вказував і Європейський суд з прав людини, стверджуючи, що відмінність у ставленні є дискримінаційною тоді, коли немає об`єктивного і обґрунтованого виправдання (§ 51 рішення у справі "Stec and Others v. the United Kingdom" від 6 липня 2005 року).

Конституційний Суд України виходить із того, що на конституційному рівні визначені гарантії соціального захисту громадян, які перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, тобто виконують військовий обов`язок, а також осіб, які втратили здоров`я внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та потребують його відновлення, постійної медичної допомоги й соціального захисту з боку держави. Держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зважаючи на викладене, положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині "дійсної строкової" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 25.04.2019.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення (перерахунок) пенсії по втраті годувальника 05.06.2019 (тобто після винесення Конституційним Судом України відповідного рішення) та просила призначити пенсію відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 01.06.2019.

Відповідач, відмовляючи в проведенні такого перерахунку, посилався на відсутність порядку виконання Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 року, при цьому не заперечуючи самого права позивача на призначення такого виду пенсії.

Також, матеріалам справи підтверджено, що чоловік позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (у зв`язку з хворобою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), був призваний на військові збори та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 07.05.1988 по 24.09.1988 в складі військової частини №55064.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, однак зверталась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , який був ліквідатором першої категорії. Позивач має відповідне посвідчення, № НОМЕР_5 від 22.01.2015.

Аналізуючи вищенаведені положення, колегія суддів погоджується з позицією cуду першої інстанції, що позивач має право на призначення (перерахунок) пенсії в разі втрати годувальника, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 червня 2019 року.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС не доведено належними доказами правомірності своєї відмови позивачу у призначені (перерахунку) пенсії по втраті годувальника, з урахуванням чого суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в той час як доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.