Справа № 160/5744/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 вересня 2019 р. Справа № 160/5744/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 111639 від 30.05.2019 року, якою до ОСОБА_1 застосований адміністративно-господарський штраф в сумі 1700,00 грн.;

- визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро.

Адміністративний позов ОСОБА_1 не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 26.06.2019 року був залишений без руху та наданий позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків.

16.07.2019 року у встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 26.06.2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначений розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

23.09.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було задоволено клопотання представника Державної служби України з безпеки на транспорті про заміну неналежної сторони в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, допущено заміну неналежного відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області на належного відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті надав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, в якому зазначив, що позовна вимога стосовно визнання протиправними дій Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області помилково заявлена до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, бо ці дії вчинялись працівниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Крім того, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, відповідач зазначив, що адміністративна справа в частині позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо складання розрахунку плати за проїзд не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. З цього приводу відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 19.04.2019 року, справа № 805/148/18-а, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, справа № 803/3/18. Тому, відповідач просить суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій зі складання розрахунку плати за проїзд.

Суд, проаналізувавши норми КАС України, вивчивши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро, необхідно закрити, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № № 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення та значення термінів, у яких вони вживаються в КАС України, наведено у статті 4 цього Кодексу.

Так, у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із п. 2 ч. 1 вказаної статті КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

В силу приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, ключовим моментом щодо підвідомчості спорів у сфері публічно-правових відносин адміністративним судам є виникнення правовідносин, що мають активний вплив на права і обов`язки фізичних та юридичних осіб - припиняють, змінюють чи породжують правові наслідки для цих осіб, оскільки саме у такому випадку реалізується компетенція видавця акта як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а, відповідно, інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги.

Предметом оскарження в адміністративній справі в частині позовних вимог є протиправність дій відповідача щодо складання розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро.

При цьому, слід врахувати, що в постановах Верховного Суду неодноразово був висловлений висновок про те, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 в справі № 820/1203/17 та від 30.01.2019 в справі № 803/3/18, а також постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 12.10.2018 року, 14.11.2018 року та 20.02.2019 року).

Також, у пункті 34 постанови від 30.01.2019 року у справі № 803/3/18 сформовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та вказано, що оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд, беручи до уваги наведене, приходить до висновку, що в межах реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, Укртрансбезпеки може бути здійснено нарахування плати за проїзд великовагових транспортних засобів (суми відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування) і складено відповідний розрахунок, який не має обов`язкового характеру та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача. Однак, відшкодування таких матеріальних збитків державі проводиться у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. При цьому, правильність їх обчислення та нарахування належному платнику перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом пред`явлення адміністративного позову до Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовантажних та (або) великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Таким чином, суд вважає, що спір в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо оскарження дій відповідача зі складення розрахунку плати за проїзд, не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, оскільки розрахунок від 10.05.2019 року № 111639 не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, який би породжував певні правові наслідки для позивача, був спрямований на регулювання тих чи інших відносин і мав обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а тому не є актом індивідуальної дії в розумінні ст. ст. 4, 19 КАС України та, відповідно, не може бути предметом розгляду судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом першим частини першої статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро слід закрити.

Керуючись статтями 2, 19, 238, 239, 243, 248, 250, 256, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження в частині позивних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 160/5744/19 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька