Справа № 357/9005/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/9005/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кошель Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква, поліцейського взводу ТОР батальйону патрульної поліції міста Біла Церква Департаменту патрульної поліції у Київській області рядового Товкача Олега Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква, поліцейського возводу ТОР батальйону патрульної поліції міста Біла Церква Департаменту патрульної поліції у Київській області рядового Товкача Олега Володимировича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та про притягнення його до відповідальності серії НК №030500 від 16.07.2019 за частиною першою статті 122 КуПАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Позов обґрунтовано тим, що поліцейським взводу ТОР батальйону патрульної поліції міста Біла Церква Департаменту патрульної поліції у Київській області рядового Товкачем О.В. протиправно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за порушення п.8.4 «в» Правил дорожнього руху України, а саме: здійснення cтоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху.

Рішенням Білоцерківського міськрайнного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що знак 3.34 «Зупинка заборонена» розміщений перед перехрестям і є видимим для водіїв, які виконують правий поворот рухаючись в напрямку від Центру зайнятості по вулиці Ярослава Мудрого до провулку Гоголя і вниз по вулиці Ярмаркова, в той час як він рухався по провулку Гоголя в зворотньому напрямі.

Під час зупинки його автомобіль був розміщений у напрямку руху від вулиці Ярмаркова до вулиці Ярослава Мудрого, відтак даний знак не був помітний для нього як водія, по шляху руху.

Крім того, звертає увагу, що дорожня розмітка на дорозі в напрямку руху від вул. Ярмаркової до вул. Ярослава Мудрого була відсутня, що давало змогу зробити зупинку, а потім стоянку на лівому боці дороги по шляху маршрута.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2019 року поліцейським возводу ТОР батальйону патрульної поліції міста Біла Церква Департаменту патрульної поліції у Київській області рядовим Товкачем О.В. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії НК №030500 в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 34).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що водій ОСОБА_1 , здійснив стоянку транспортного засобу, Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , 16 липня 2019 року о 15 год. 00 хв. на пров. Гоголя, 14 у місті Біла Церква, в зоні дії знаку 3.34 «Стоянка заборонена», чим порушив вимоги знаку 3.34 та п.8.4 «в» ПДР України.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач для здійснення стоянки по пров. Гоголя, 14 в місті Біла Церква Київської області з вулиці Ярмаркова в напрямку вулиці Ярослава Мудрого з лівої сторони дороги перетнув дорожню розмітку 1.1, та здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 розділу 33 ПДР на вказаному провулку, що суперечить п.п. 3.34 та 8.4 Правилам дорожнього руху України, а відповідачем доведено факт вчинення адміністративного правопорушення згідно відеозапису з нагрудної камери, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У силу вимог п. 11 частини першої ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Вказане спростовує твердження ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві щодо протиправного винесення оскаржуваної постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 Правил дорожнього руху визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно розділу 33 вказаних Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до пункту 8.2-1 Правил дорожнього руху дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Аналогічні вимоги до встановлення дорожніх знаків закріплені у підпункті 10.1.1 ДСТУ 4100-2014.

Згідно оскаржуваної постанови, 16 липня 2019 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , на пров. Гоголя, 14 у місті Біла Церква, здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги даного знаку та п. 8.4 «в» ПДР України.

Однак, позивач не погоджується з допущеним правопорушенням та наполягає на тому, що він дотримувався Правил дорожнього руху.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі, транспортний засіб, Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , стояв на лівому боці по пров. Гоголя в напрямку руху від вул. Ярмаркова до вул. Ярослава Мудрого.

На думку позивача, дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розміщений перед перехрестям і є помітним для водіїв, які виконують правий поворот рухаючись по вул. Ярослава Мудрого до пров. Гоголя і вниз до вул. Ярмаркова, та такий знак не супроводжувався табличками, що позбавило позивача ознайомитись з таким знаком зі свого напрямку руху.

У свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем порушено вимоги п. 15.3 Правил дорожнього руху та виконано стоянку на лівому боці дороги, що має 2 смуги для руху в одному напрямку, що призвело до невірної оцінки останнім дорожньої обстановки та стоянки в межах знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Правил дорожнього руху.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивач визнає факт стоянки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Так, згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У силу вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, згідно диску з відеоматеріалами з нагрудної камери поліцейського, автомобіль позивача знаходився на лівій стороні дороги по провулку Гоголя, 14 у місті Біла Церква у напрямку руху від вул. Ярмаркова до вул. Ярослава Мудрого.

Разом з тим, у відповідності до наданого позивачем фотоматеріалу, дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» був розміщений обабіч дороги на провулку Гоголя в напрямку руху з вулиці Ярослава Мудрого.

Тобто, такий дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» був помітний лише для водіїв, які виконують правий поворот рухаючись по вул. Ярослава Мудрого до пров. Гоголя.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського свідчить про те, що провулок Гоголя у місті Біла Церква має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, однак дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» не дублювався ні на розділювальній смузі, ні над проїзною частиною або на протилежному боці дороги, що не відповідає вимогам пункту 8.2-1 Правил дорожнього руху.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що по напрямку руху автомобіля позивача встановлено відповідний дорожній знак, який забороняє зупинку або стоянку транспортних засобів.

З огляду на викладене, здійснюючи стоянку на провулку Гоголя в напрямку руху з вулиці Ярмаркова, позивач був позбавлений можливості здійснити оцінку такому дорожньому знаку 3.34 та сприйняти інформацію, яку даний знак передавав для учасників руху.

Відмовляючи у скасуванні постанови НК №030500 від 16.07.2019 суд першої інстанції виходив з того, що позивач для здійснення стоянки по пров. Гоголя, 14 в місті Біла Церква з вулиці Ярмаркова в напрямку вулиці Ярослава Мудрого перетнув дорожню розмітку 1.1, що суперечить Правилам дорожнього руху України, оскільки згідно дорожньої розмітки та встановлених дорожніх знаків по пров. Гоголя, 14 в м. Біла Церква не передбачено стоянку з лівої сторони дороги автомобілів, які рухаються від вул. Ярмаркова до вул. Ярослава Мудрого.

Разом з тим, вказаний висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступних обставин.

У силу вимог пункту 15.3 Правилам дорожнього руху України у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.

Згідно пункту 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

У відповідності до відеозапису з нагрудної камери поліцейського, провулок Гоголя має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, втім жодної дорожньої розмітки та розмітки смуг для руху не містить.

При цьому, порушення позивачем п. 15.3 Правил дорожнього руху не було інкриміновано відповідачем у оскаржуваній постанові.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, не дослідив організацію дорожнього руху на ділянці дороги, де здійснив стоянку позивач, не надав оцінку доказам з урахуванням обставин дорожньої-транспортної ситуації, тому при вирішенні даної справи виніс необґрунтоване рішення, ухвалене без дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вищевикладене у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує відсутність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КУпАП.

За правилами вимог частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення вимог законодавства, тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 272, 286, 308, 313, 315, 317, 321 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайнного суду Київської області від 28 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква, поліцейського взводу ТОР батальйону патрульної поліції міста Біла Церква Департаменту патрульної поліції у Київській області рядового Товкача Олега Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії НК №030500 від 16 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КуПАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук