Справа № 400/2518/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2518/18

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 13.02.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

16.10.2018р. фізична особа-підприємець (надалі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.2018р. №№7, яким за порушення пп. 1.4. п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу XX, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 13,50грн.; 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 1540,01грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 385грн.; 7, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, за затримку на 87, 356 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 237,70грн. та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 47,24грн.; 7, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 17248,29грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4312,07грн.; 7, яким за порушення п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафні санкції у розмірі 41908грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14.09.2018р.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018р. №Ф75.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2019р. позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №№7, 7, 7, 7 , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф75, прийняті 14.09.2018р.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Головного управління у Миколаївській області, на підставі направлень від 03.08.2018р. №№2320/14-29-13-07, від 15.08.2018р. №2441/14-29-13-07, №2442/14-29-13-07, виданих згідно наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 23.07.2018р. №1529, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015р. по 21.12.2017р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2017р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.177.1., п.177.2., п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015-2016р.р. в загальній сумі 17248,29грн., а саме за 2015 рік у сумі 6158,85грн.; пп.177.5.1., пп.177.5.3. п.177.5. ст.177 ПК України, а саме за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. несвоєчасно сплачені авансові внески та проведено остаточний розрахунок з податку на доходи фізичних осіб по декларації за 2015 рік в сумі 363,94грн.; п.51.1. ст.51, пп. «б» п.176.2. ст.176 ПК України, а саме не надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за перший квартал 2015р.; п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 , ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме порушено порядок нарахування, обчислення та строків сплати єдиного внеску із чистого оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., чим занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 44035,11грн.; п.16 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження військового збору нарахованого на оподаткований дохід, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. у сумі 1540грн.; пп.1.4. п.161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.168.1.2., пп.168.1.4. п.168.1. ст.168, пп. «а» п.176.2. ст.176 ПК України, а саме несвоєчасне перерахування військового збору під час виплати доходів фізичній особі за квітень, травень 2015р. та липень. серпень 2017р. на суму 27,30грн.; п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, а саме несвоєчасне зняття Z-звітів на загальну суму 8381,60грн. /а.с.10-29/

За результатом розгляду вищезазначеного акта перевірки, Головним управління ДФС у Миколаївській області винесені податкові повідомлення-рішення від 14.09.2018р. №№7, яким за порушення пп. 1.4. п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу XX, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 13,50грн.; 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 1540,01грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 385грн.; 7, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, за затримку на 87, 356 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 237,70грн. та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 47,24грн.; 7, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 17248,29грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4312,07грн.; 7, яким за порушення п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафні санкції у розмірі 41908грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14.09.2018р. /а.с.30-36/

Крім того, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018р. №Ф75 зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку у сумі 44035,11грн. /а.с.37/

Не погоджуючись з вказаним податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, у даній справі, рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволених позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.177.1.-177.4 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Податковим органом в ході проведення перевірки встановлено завищення позивачем валових витрат за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. в сумі 41059грн., яке виникло за рахунок віднесення до інших витрат (колонка 7 додатку Ф4) затрат по встановленню системи відео нагляду в сумі 14500грн. та інтернетобслуговування в сумі 16792грн., а також затрат щодо спожитої електроенергії в сумі 9767грн. /а.с.14-15/

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

На спростування доводів податкового органу щодо не підтвердження первинними документами понесених витрат по встановленню системи відеонагляду в сумі 14500грн. та інтернетобслуговуванню в сумі 16792грн. позивачем надані накладні від 20.01.2015р. №20/01 щодо придбання обладнання відеонагляду у кількості 1шт. на суму 14500грн., у ФОП ОСОБА_2 ; від 27.03.2015р. №27/03 щодо придбання комп`ютерного обладнання у кількості 11 шт. на суму 16792грн. у ФОП ОСОБА_2 /а.с.48-50/

Надані позивачем накладні відповідають вимогам встановленим законодавством для первинних документів, підтверджують понесені позивачем витрати, а тому спростовують висновок податкової перевірки щодо відсутності документального підтвердження витрат у 2015р. в частині затрат по встановленню системи відеонагляду та інтернетобслуговування.

Податковою перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 а сплатив ПАТ «Миколаївобленерго» 19534грн. Однак, з 10-ти холодильних вітрин, розташованих в магазині за вищезазначеною адресою, ФОП ОСОБА_1 в підприємницькій діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. використовував 5 холодильних вітрин, що становить ? частини (або у грошовому відношенні 9767грн.), а інші 5 холодильних вітрин використовувала в своїй діяльності ФОП ОСОБА_3 , що становить ? частини (або у грошовому відношенні 9767грн.). Отже, ФОП ОСОБА_1 безпідставно включив до витрат за 2015 рік суму 9767грн., сплачену за електроенергію, яку безпосередньо не використовував в підприємницькій діяльності.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними доводами податкового органу виходячи з наступного.

Як вбачається з договору про постачання електричної енергії №37/231 від 30.03.2007р. укладеного між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» та ФОП ОСОБА_1 , який є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , та сплата за спожиту електроенергію здійснювалася виключно згідно рахунків постачальника електроенергії. /а.с.38-46/

Разом з тим, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 здійснює діяльність за іншою адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.78/

Отже, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 мають різні адреси здійснення підприємницької діяльності. Інших допустимих та належних доказів щодо здійснення ФОП ОСОБА_3 підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 а суду не надано.

Крім того, щодо витрат ФОП ОСОБА_1 понесених за сплату спожитої електроенергії за 2016р., колегія суддів вважає доводи податкового органу необґрунтованими з аналогічних вищезазначених підстав.

Перевіркою правильності визначених валових витрат, відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за період 01.01.2016р. по 31.12.2016р. встановлено завищення валових витрат в сумі 393338,05грн., а саме вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які реалізовані або використані у виробництві продукції (колонка 6 додатку Ф4) завищено на суму 331717,05грн. що не підтверджено документально, і виникло в результаті арифметичної помилки; до інших витрат (колонка 7 додатку Ф4) віднесено затрати по придбанню бензинового генератора в сумі 45700грн., витрати за оплату спожитої електроенергії завищено на 15908грн. /а.с.15/

На спростування доводів податкового органу щодо не підтвердження первинними документами понесених витрат по придбанню бензинового генератора позивачем надано накладну №212 від 02.12.2016р. щодо придбання, зокрема, бензинового генератора HYNDAI у кількості 1шт. на суму 45700грн. у ФОП ОСОБА_5 , а тому доводи відповідача з цих підстав є необґрунтованими./а.с.49/

Щодо встановлення податковим органом завищення валових витрат в сумі 393338,05грн., а саме у зв`язку з завищенням вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які реалізовані або використані у виробництві продукції (колонка 6 додатку Ф4) на суму 331717,05грн. що не підтверджено документально, учасниками справи не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України не надано суду належних доказів щодо відсутності документального підтвердження завищенням позивачем вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які реалізовані або використані у виробництві продукції (колонка 6 додатку Ф4) на суму 331717,05грн. у 2016р.

Щодо порушення позивачем п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004р. №637, а саме несвоєчасне зняття Z-звітів на загальну суму 8381,60грн., колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, в акті податкової перевірки від 31.08.2018р. зафіксовано несвоєчасне зняття ФОП ОСОБА_1 Z-звітів на суму 8381,60 грн. протягом 2016-2017р.р., що призвело до несвоєчасного оприбуткування готівки, прийнятої через РРО в касу, в результаті чого порушено п.2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004р. №637 (надалі - Положення №637). /а.с.28/

За визначенням п.1.2 Положення №637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з абзацами 1, 2, 3 п.2.6 вищезазначеного Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Вимога норми абз.1 щодо оприбуткування готівки у день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.

Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 Положення №637.

Абзацом 3 ч.1 ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (надалі - Указ №436/95), який прийнятий згідно зі статтею 25 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом України від 8 червня 1995 року та діє до прийняття відповідного закону, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій у день їх надходження. Не відображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після проведення розрахункової операції із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, відповідальність за яке встановлена Указом №436/95.

Так, позивач зазначає про застосування до нього штрафних санкцій поза межами строку, встановленого частиною 1 ст.250 Господарського кодексу України (надалі - ГК України). /а.с.8/

Відповідно до ч.1 ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені ПК України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів (частина 2 цієї статті).

З набранням чинності Законом України від 02.12.2010 №2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України», положення ч1 ст.250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, зокрема і порушення оприбуткуванням готівки в касах підприємств, не розповсюджуються.

Контроль за додержанням суб`єктами господарювання норм з регулювання обігу готівки здійснюють органи Державної фіскальної служби.

08.06.1995р. між Верховною Радою України та Президентом України укладено Конституційний Договір № 1к/95-ВР (надалі - Конституційний Договір) про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.

Змістом ст.25 Конституційного Договору передбачено, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Зміст вказаних вище положень, з врахуванням суспільно-політичних передумов їх прийняття, дозволяє прийти до висновку, що Укази Президента України з питань економічної реформи, не врегульованих чинним на той час законодавством України, видані у відповідності до Конституційного Договору, є обов`язковими для виконання на всій території України до прийняття відповідних законів.

12.06.1995р. Президент України видав Указ №436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб`єктів господарювання за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах.

Метою прийняття Указу №436/95 є поліпшення стану готівкового обігу, визначення єдиних підходів до встановлення відповідальності за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки та запобігання зловживанням під час здійснення операцій з готівкою, приховуванню доходів.

Згідно з нормами Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», так само як і положень інших законів України, законодавцем не визначено серед правопорушень не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах та не встановлена відповідальність за таке діяння.

З прийняттям 28.06.1996р. Верховною радою України Конституції України Указ № 436/95 скасовано не було та інших законів, сфера дії яких би охоплювала відносини, регламентовані вищезазначеним указом, прийнято не було.

Отже, Указ №436/95, який прийнятий в період дії Конституційного Договору, має юридичну силу Закону України.

Відповідно положення частини другої ст. 250 ГК України слід розуміти таким чином, що дія частини першої вказаної статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені в тому числі Указом Президента №436/95, який має юридичну силу Закону, контроль за дотриманням якого покладено на фіскальні органи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.04.2019р. у справі №822/551/17

Таким чином, доводи позивача щодо застосування до нього штрафних санкцій поза межами строку, встановленого частиною 1 ст.250 ГК України є безпідставними, оскільки дія даної норми закону не розповсюджується на спірні правовідносини.

Разом з тим, на спростування встановлених податковим органом порушень щодо зняття Z-звіту з РРО, а тим самим вчасного оприбуткування готівки у касі, позивачем до суду жодних належних доказів не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості позовних вимог з приводу протиправності податкового повідомлення-рішення від 14.09.2018р. №7, яким за порушення п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 41908грн.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 14.09.2018р. №7.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 14.09.2018р. №7.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.