Справа № 160/5920/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року Справа № 160/5920/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Генічеської міської ради в якому позивач просить:
В обґрунтування позову позивач зазначила, що прийняття рішення ради №898 фактично позбавляє мене права на отримання безоплатно у власність будь-якої іншої земельної ділянки відповідної категорії, хоча відповідно до земельного законодавства право вибору, яку саме земельну ділянку отримати безоплатно у власність є виключно у громадянина.
Відповідач надав заяву в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником Домоволодіння з крамницею за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі:
Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2004 року - 33/100 частки;
Договору дарування 14/100 домоволодіння, посвідченого 29.03.2004 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Стребковою Н.В., в реєстрі за № 307 -14/100 частки;
Договору дарування домоволодіння, посвідченого 27.02.2004 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Чкана Н.І., в реєстрі за № 310 - 53/100 частки.
Як зазначає позивач в позовній заяві, маючи на меті продати нерухоме майно, необхідно було знову провести державну реєстрацію земельної ділянки та отримати кадастровий номер.
Позивач доручила ОСОБА_1 підготувати документи (отримати кадастровий номер земельної ділянки), необхідні для відчуження нерухомого майна, для чого видала довіреність від 05.06.2018 року.
З інформаційної довідки від 06.04.2019 року, підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем став витяг з рішення Генічеської міської ради Херсонської області XXXVII сесії VII скликання № 898 від 30.10.2018 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу земельної ділянки безоплатно у власність.
Передати у власність громадянці України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) безоплатно у власність вище зазначену земельну ділянку».
Згідно ч. 1. ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно ч. 6. ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки. право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації
Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
Таким чином, достатньою умовою для продажу нерухомого майна є присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, на якій розташовано нерухоме майно.
Позивач в позові зазначив, що прийняття рішення ради 898 фактично позбавляє мене права на отримання безоплатно у власність будь-якої іншої земельної ділянки відповідної категорії, хоча відповідно до земельного законодавства право вибору, яку саме земельну ділянку отримати безоплатно у власність є виключно у громадянина.
Суд зазначає, що в позовній заяві не зазначено, що саме порушив відповідач при прийняті оскаржуваного рішення.
Також, судом встановлено, що довіреність від 05.06.2018 року не містить обмежень представника щодо права на звернення до відповідних органів для отримання документів необхідних для оформлення земельної ділянки.
Щодо заяви відповідача про те, що міська рада не заперечує відносно задоволення позовних вимог, то суд зазначає.
Згідно ч.4, ч.5 ст.189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Таким чином, відповідач фактично визнав позовні вимоги.
Однак, судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а тому судом не прийнято заяву відповідача, якою фактично визнані позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова