Справа № 640/18136/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю: представника позивача - Щекуна О.А.,

представника відповідача - Федоріної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного комітету телебачення і радіомовлення України до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Державний комітет телебачення і радіомовлення України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо накладення арешту на майно від 05.07.2018 №53911901 та скасувати постанову про арешт майна від 05.07.2018 №53911901.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення відповідачем та іншими особами дій, пов`язаних з реалізацією (відчуженням) арештованого майна з дати надходження даної заяви до суду до набрання законної сили рішенням у справі та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа.

Вказана заява обґрунтована тим, що оскільки Головне територіальне управління юстиції у місті Києві зареєструвало тендер на послуги з оцінки вартості арештованого майна, тому наявні підстави вважати, що існує загроза відчуження арештованого державного майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви Державного комітету телебачення і радіомовлення України про забезпечення адміністративного позову.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що за інформацією, розміщеною на сайті https://prozorro.gov.ua зареєстровано тендер з послуги незалежної оцінки арештованого майна, що належить Державному підприємству «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», та 27.09.2019 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Де Візу» укладено договір №288-09/19-Д про закупівлю товарів за державні кошти.

Однак, на думку апелянта, суд першої інстанції не оцінив доводи позивача та не зважив на те, що існує висока імовірність відчуження державного майна до початку розгляду справи по суті.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в оскаржуваній постанові відсутні ознаки можливої небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, та останнім не доведено неможливість захисту своїх прав без вжиття заходів забезпечення позову та того факту, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

У відповідності до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Перелік видів забезпечення позову встановлено у частині першій статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи викладене, застосування таких заходів є виправданим лише у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення суду, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказані обставини мають бути доведені позивачем.

Подаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявником в підтвердження наявності обставин, що свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначено про накладення арешту на майно та вчинення дій з метою його оцінки, що, на думку заявника, в подальшому призведе до реалізації арештованого майна.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведення тендеру на послуги з незалежної оцінки арештованого майна чи навіть визначення його ціни, не є діями відповідача, що мають невідворотній характер.

Крім того, арештоване майно на день подання заяви про забезпечення позову не перебуває на стадії реалізації (продажу), та сумніви щодо продажу такого майна у подальшому належними доказами не підтверджуються.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем у заяві про забезпечення позову жодним чином не обґрунтовано наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником також надано не було.

У той же час, оцінка протиправності оскаржуваної постанови про арешт майна від 05.07.2018 №53911901 буде надана судом під час розгляду даної справи по суті.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що ним не доведено наявності будь-яких фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Отже, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук