Справа № 160/7698/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року Справа № 160/7698/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Дніпрі без виклику учасників справи у письмовому провадженні, за наявними у справі матеріалами позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СУНАТКО» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
09 серпня 2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку позовна заява Приватного підприємства «СУНАТКО» (далі - ПП «СУНАТКО», підприємство, позивач) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги ПП «СУНАТКО» обґрунтовані протиправністю наказу. Так, позивач зазначив, що винесенню даного наказу передувало отримання запиту контролюючого органу, у відповідь на який підприємство двічі повідомило відповідача про неможливість надання запитуваних документів з огляду на їх вилучення правоохоронними органами із наданням документального підтвердження факту вилучення відповідної документації. З огляду на викладене, позивач вважає, що у контролюючого органу відсутні підстави, передбачені п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, для прийняття спірного наказу та призначення відповідної перевірки. Позивач зауважив, що у спірному наказі взагалі відсутні підстави для правомірного проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та зі змісту спірного наказу незрозуміло які норми валютного, податкового та іншого законодавства врегульованого Податковим кодексом України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порушено позивачем. Окрім того, позивач звернув увагу суду на те, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем неправомірно й з огляду на порушення контролюючим органом граничних термінів на призначення та проведення перевірки, які визначено статтею 102 Податкового кодексу України.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/7698/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/7698/19 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
10 вересня 2019р. представником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти задоволення заявлених ПП «СУНАТКО» позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що за результатами аналізу отриманої контролюючим органом податкової інформації ним виявлено факти, які свідчать про порушення підприємством законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у зв`язку з чим Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було складено та направлено позивачу відповідний запит про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинам з сумнівним контрагентом. При цьому, відповідач зауважив, що чинним законодавством не передбачено обов`язок податкового органу зазначати у запиті, аналіз якої саме податкової інформації став підставою для направлення запиту. З огляду на викладене, відповідач вважає оскаржуваний наказ таким, що винесено правомірно. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо протиправності та незаконності дій контролюючого органу по проведенню документальної позапланової перевірки ПП «СУНАТКО» та зазначає, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, передбачених Податковим кодексом України.
02 жовтня 2019р. до суду надійшла подана представником позивача відповідь на відзив, в якому останній зазначив про відсутність у відзиві контролюючого органу будь-яких конкретних аргументів, фактів, доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «СУНАТКО». Також представником позивача повторно викладено доводи в обґрунтування заявлених позовних вимог аналогічних до тих, які викладені у позовній заяві підприємства.
10 жовтня 2019р. представником позивача подано до суду пояснення, в якому останній посилався на практику Верховного Суду, де наголошено на обов`язку надання контролюючому органу первинних бухгалтерських документів й у разі їх вилучення правоохоронними та/або іншими органами, а випадку такого вилучення обов`язок щодо надання первинних бухгалтерських документів для проведення перевірки контролюючим органом законодавцем покладено саме на суб`єктів вилучення.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
На адресу підприємства надійшли направлені відповідачем засобами поштового зв`язку:
У вступній частині наказу зазначено, що його винесено на підставі п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20 ст. 20, ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.
У даному запиті відповідач посилався на отримання останнім вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2017р. у справі №337/1391/17, у відповідності до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України у вигляді формального (фіктивного) оформлення суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) - ТОВ «ТБС І К». Податковий орган зазначив про те, що з огляду на визнання фіктивним ТОВ «ТБС І К» вказаною ухвалою суду, то неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат позивача за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. по взаємовідносинам з даним контрагентом-постачальником.
У відповідь на вищезазначений запит контролюючого органу ПП «СУНАТКО» направлено лист за вих. № 21/02-19-3 від 21 лютого 2019р., якому підприємством надано відповідні пояснення на запит, який отримано 15 лютого 2019 року поштовим відправленням (підтверджено копією поштового конверту) та зазначено про неможливість надання запитуваних документів у зв`язку з тим, що протягом 2016-2017 років співробітниками слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та співробітниками відділу прокуратури Дніпропетровської області в рамках кримінальних проваджень було проведено слідчі дії, під час яких було вилучено оригінали первинних бухгалтерських документів ПП «СУНАТКО», в тому числі по господарським взаємовідносинам з ТОВ «ТБС І К». Направлення відповіді на запит відповідача підтверджено копіями описом поштового відправлення та фіскального чеку від 22.02.2019 року.
Листом за вих. № 07/08-19-1 від 07.08.2019р. підприємство повторно повідомило контролюючий орган про неможливість надання запитуваних документів у зв`язку з тим, що протягом 2016-2017 років співробітниками слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та співробітниками відділу прокуратури Дніпропетровської області в рамках кримінальних проваджень було проведено слідчі дії, під час яких було вилучено оригінали первинних бухгалтерських документів ПП «СУНАТКО», в тому числі по господарським взаємовідносинам з ТОВ «ТБС І К».
Разом із вищезазначеними листами позивачем також було направлено копії документів на підтвердження факту вилучення оригіналів документів на ПП «СУНАТКО».
Не надання платником податків інформації та первинних документів щодо запитуваних господарських операцій, стало підставою для видання відповідачем вищезазначеного наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з підстав, передбачених п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.
Таким чином, не погодившись із винесеним Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області наказом за №4329-п від 18 липня 2019р., ПП «СУНАТКО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, яким, зокрема, визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Статтею 78 Податкового кодексу України передбачено порядок проведення документальних позапланових перевірок.
Відповідно до абзацу 1 пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
При цьому, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом ( ст. 79 Податкового кодексу України).
Згідно положень абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Отже, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, може бути підставою для визнання правомірним такого наказу щодо проведення документальної перевірки.
Так, зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача зазначено підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
У відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України - документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли контролюючим органом отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, необхідною передумовою для призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є ненадання пояснень та документального підтвердження платником податків на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.
Однак судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, позивач двічі надавав податковому органу відповіді, в яких пояснив про неможливість надання копій витребовуваних документів, оскільки останні були вилучені у ПП «СУНАТКО» органом досудового розслідування із наданням контролюючому органу копій доказів такого вилучення, що підтверджується наданими до суду копіями листів підприємства за вих. №21/02-19-3 від 21 лютого 2019р. та за вих. №07/08-19-1 від 07.08.2019 року.
Факт вилучення у позивача відповідних документів відповідачем не заперечується та не спростовується у відзиві на позовну заяву та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Слід зауважити, що приписами пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.
Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.
У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.
За наведених обставин, суд зазначає, що у даному випадку відсутня обов`язкова передумова прийняття наказу про проведення перевірки на підставі п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України у вигляді ненадання пояснень та документального підтвердження платником податків на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби, адже позивачем було повідомлено відповідача про вилучення таких документів уповноваженим органом, що у свою чергу передбачає перехід обов`язку щодо надання документів до органу, який їх вилучив.
Наведене в свою чергу свідчить на безпідставність посилання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України в оскаржуваному наказі.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» вказаний суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Стосовно доводів позивача щодо призначення податковим органом перевірки з порушенням термінів, визначених у статті 102 Податкового кодексу України, слід зазначити таке.
У відповідності до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України - контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Випадки, коли строки давності, визначені пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, не застосовуються, визначені пунктом 102.2. статті 102 Податкового кодексу України, а саме: коли податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; коли посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.
Відтак, Податковим кодексом України визначено граничний період, в межах якого може бути призначена та проведена перевірка платника податків, який обмежується 1095 днями після останнього дня граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
При цьому, граничний термін подачі декларації з ПДВ за лютий та березень 2016 року з урахуванням вимог Податкового кодексу України - березень-квітень 2016р., а граничний термін сплати такого зобов`язання - до 30 березня та 30 квітня 2016р.
Отже, граничний термін визначення грошових зобов`язань ПП «СУНАТКО» з ПДВ за лютий 2016 року та березень 2016 року, у відповідності до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначається, починаючи з березня-квітня 2016р., тобто - до березня - квітня 2019р.
Факт подачі підприємством податкової звітності по податку на прибуток відповідачем у відзиві не зазначено, у зв`язку з чим суд не має змоги дослідити питання дотримання контролюючим органом встановленого статтею 102 Податкового кодексу України граничного періоду, в межах якого відповідачем призначено перевірку згідно із спірним наказом.
Таким чином, враховуючи той факт, що в наказі відображено період, за який має бути проведена перевірка по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТБС І К» (зокрема, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року), суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято не в межах строку, передбаченого п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України в частині питання дотримання ПП «СУНАТКО» вимог податкового законодавства з ПДВ, зокрема, за період: січень-лютий 2016 року.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".
Натомість, відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного наказу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржений наказ прийнятий відповідачем за відсутності визначених п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України підстав для призначення податковим органом документальної позапланової виїзної перевірки ПП «СУНАТКО», у зв`язку з чим, такий наказ підлягає скасуванню.
Дії суб`єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи лише в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.
Однак, дії посадових осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо призначення й проведення документальної позапланової перевірки, не відповідають наведеним критеріям, позаяк є лише службовою діяльністю осіб на виконання своїх посадових обов`язків. На думку суду оскаржувані дії не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав. Окрім цього, оспорюванні за цим позовом процедурні дії не мають самостійного правового значення, оскільки не являються собою остаточне волевиявлення владного суб`єкта.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог належить відмовити.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010р., заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, позов Приватного підприємства «СУНАТКО» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування наказу - підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 1921, 00 грн., що документально підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1098 від 06 серпня 2019р.
Враховуючи положення ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 960, 50 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко