Справа № 120/1984/19-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1984/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

30 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ПФУ в місті Вінниці, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - відповідач 1, УПФУ в місті Вінниці), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), за вимогами якого позивач просить суд:

- визнати бездіяльність відповідачів по справі Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії в розмірах, встановлених рішенням національного суду постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/2011, у видачі йому протоколу перерахунку пенсії по справі №2-а-4692/11 та у видачі йому оригіналу виконавчого листа по цій же справі, та зупинення виплати пенсії в розмірах 6,50 мінімальної пенсії за віком по постанові Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/2011 - протиправною;

- зобов`язати відповідачів - Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до розміру, встановленого постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі № 2-а-4692/2011 з 12.10.2011 року та поновити виплату пенсії по вказаному судовому рішенню, визначити суму боргу по недоплаченій пенсії ОСОБА_1 згідно вказаного судового рішення, надати ОСОБА_1 протокол перерахунку його пенсії по вказаному судовому рішенні та виконавчий лист по справі №2-а-4692/2011, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 24.04.2014 року, а також внести дане судове рішення до Реєстру рішень виконання яких гарантується державою.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-4692/11 зобов`язано УПФ України у Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 12.10.2010 року та зобов`язано відповідача виплатити додаткову пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з 12.10.2010 року.

По даному судовому рішенню 24.04.2014 року Вінницьким міським судом був виданий виконавчий лист, який в свою чергу був наданий разом із заявою до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та був внесений до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №45892613. 19.01.2015 року Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції повернуло даний виконавчий лист, вказавши підстави для його повернення виконання рішення в повному обсязі.

Звернувшись до відповідача із відповідними заявами від 20.03.2019 року та від 22.04.2019 року про надання протоколу про перерахунок пенсії з 12.10.2011 року по адміністративній справі №2-а-4692/11 та поверненню оригіналу виконавчого листа від 24.04.2014 року, він отримав відмову, оформлену листом від 06.05.2019 року із зазначенням про те, що вказане судове рішення є виконаним ще у липні 2011 року.

Стосовно другого рішення суду по справі №2-а-4692/2011 про здійснення перерахунку його пенсії з 12.10.2010 року, відповідачем не було надано протоколу ручного перерахунку його пенсії, оскільки на переконання відповідача постанова, Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-4692/2011 дублює постанову цього ж суду від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/2011 стосовно періоду виплати.

Позивач вважає, що у відповідачів не було жодних правових підстав не виконувати судові рішення по справах №2-а-4692/2011 та №2-а-4174/2011, як і не видати оригінал виконавчого листа та протоколу перерахунку пенсії з визначенням суми боргу по недоплаченій пенсії по рішенню національного суду.

Крім того, позивач переконаний, що відповідачі не бажають виконувати судові рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/2011 та від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/2011. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів щодо здійснення перерахунку пенсії в розмірах, встановлених рішеннями національного суду та у прямій відмові у видачі протоколу перерахунку та оригіналу виконавчого листа по справі №2-а-4692/11, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач надіслав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/11 та постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/11 управлінням було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статтей 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю громадян, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 30.09.2010 року. Вказує, що на даний час відсутні підстави для відновлення позивачу виплати призначеної пенсії за рішенням суду, адже Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»» доповнено пунктом 4 Прикінцевих положень та встановлено, що норми положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вказаного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», де встановлено розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 01.01.2012 р. вступила в силі інша постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, представник відповідача 1 зазначає, що управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, розмір якої з 30.09.2010 року склав 4608,50 грн., що підтверджується розпорядженням від 31.05.2011 року та здійснено доплату за період з 30.09.2010

У свою чергу, Головне управління ПФУ у Вінницькій області також надіслало до суду відзив в якому посилається на те, що Головне управління ПФУ у Вінницькій області не в праві здійснювати перерахунок та виплату пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позаяк органом, на який покладено функції з призначення (перерахунку) та виплаті пенсії, зокрема пенсії, встановленій ОСОБА_1 , є управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь. Принагідно, зазначає, що призначений УПФ в м. Вінниці перерахунок пенсії позивача та її подальша виплата була здійснена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, у зв`язку з чим у задоволенні позовним вимог просить відмовити.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці( вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішення, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що рішення відповідачами не виконано в повному обсязі. Крім того, відповідачі ігнорують виконання рішення національного суду по справі, а суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 24.07.2019 року цинічно визнає дії відповідачів правомірними.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 КАС України.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та особою з інвалідністю 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Вінниці та отримує пенсію по 3 групі інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи слідує, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року по адміністративній справі №2-а-4174/11 позов ОСОБА_1 було задоволено та зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно статтей 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно статті 50 цього Закону в розмірі 50% мінімальної пенсії, а також здійснити перерахунок пенсії з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією з 30.09.2010 року. Вказана постанова суду була допущена до негайного виконання.

Разом з тим, постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/11 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії задоволено та зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно статті 50 цього Закону в розмірі 50% мінімальної пенсії, розмір якої встановлений в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 12.10.2010 року до моменту припинення такого права.

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.04.2013 року. Крім того, вона також звернута до негайного виконання.

Ознайомившись із змістом вказаних судових рішень слід дійти висновку, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року №2-а-4174/11 зобов`язано перерахувати пенсію ОСОБА_1 у тих самих розмірах, що і постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року №2-а-4692/11, однак з більш раннього терміну.

Суд погоджується з УПФ в м. Вінниці в частині дублювання періодів виплати, визначених у постановах Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року та від 19.04.2011 року, які можуть бути враховані із застосуванням методу поглинання більш хронологічно раннього періоду, визначеного у постанові від 19.04.2011 року (тобто 30.09.2010 року) з тим, що фактично включений, логічно зарахований у відповідні розрахунки, визначені в постанові від 11.05.2011 року (тобто 12.10.2010 року). Таким чином, суд вважає вірним посилання відповідачів на те, що на виконання зазначених постанов суду управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці 31.05.2011 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 30.09.2010 року, як з більш ранньої дати.

Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що на виконання даних постанов управлінням Пенсійного фонду проведено перерахунок як основної так і додаткової пенсії ОСОБА_1 за період з 30.09.2010 року (як з більш ранньої дати) по 31.05.2011 року та визначено різницю між отриманою та нарахованою пенсією до моменту проведення перерахунку 31.05.2011 року, що підтверджується розпорядженням №167194 від 31.05.2011р. Доплата пенсії, визначеної на виконання рішень суду за період з 30.09.2010 по 30.06.2011 року виплачена в червні 2011 року в загальній сумі 37100,98 грн. (протокол про здійснення виплати від 09.06.2011 року № 49). Перерахована пенсія по даним рішенням виплачувалась по серпень 2011 року. З листопада 2011 року виплата коштів у відповідному розмірі припинилася у зв`язку з припиненням державного фінансування таких виплат.

З 01.01.2012 року пенсія ОСОБА_1 була перерахована та виплачується у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В такому порядку пенсія ОСОБА_1 обчислюється і по даний час.

Разом з тим, встановлено, що 24.04.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області був виписаний виконавчий лист по справі №2а-4692/11, який в свою чергу був наданий разом із заявою до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та був внесений 19.12.2014 року до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №45892613.

23.12.2014 року УПФ в м. Вінниці отримано повідомлення від ГТУЮ Вінницької області про прийняття до обліку виконавчого листа від 24.04.2014р. № 2-а-4692/11, на що була надана відповідь від 29.12.2014 року №78/1 про виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці у справі №2-а-4692/11 в повному обсязі.

Листом від 19.01.2015 року №11415/2/0-14 Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на адресу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 був повернутий виконавчий лист Ленінського районного суду м. Вінниці № 2-а-4692/11 від 24.04.2014 року у зв`язку з виконанням рішення в повному обсязі.

На думку позивача, УПФ в м. Вінниці безпідставно з 01.09.20111 року зупинило виплату розмірів його пенсії згідно судових рішень по справах №2-а-4174/11 та № 2-а-4692/11, а з 01.01.2012 року - без його бажання та відповідної письмової заяви здійснило перерахунок пенсії в сторону її зменшення, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/2011 як і постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/2011, у зв`язку зі зміною правового регулювання пенсійних виплат, фактично припинили свою дію на спірні правовідносини, у зв`язку з чим в органах пенсійного фонду відсутній обов`язок в їх подальшому виконанні.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796), в редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений приписами статті 50 Закону № 796, та для інвалідів IIІ групи становив 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Між тим, розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 був передбачений у статті 54 Закону № 796, та для інвалідів IIІ групи становив не менше 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частиною 3 статті 67 Закону № 796 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Із змісту наданих відповідачами пояснень у заявах по суті справи, виплата перерахованої згідно постанов Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/11 та від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/11 пенсії проводилась ОСОБА_1 по серпень 2011 року.

Слід зазначити, що 19.06.2011 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 р. №3491-VI, яким встановлено, що норми і положення статтей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вказаного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», де установлено розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказана постанова набрала чинності 23.07.2011 року, а тому саме із цієї дати органами пенсійного фонду були переглянути усі судові рішення на предмет можливого закінчення їх виконання у зв`язку зі зміною правового регулювання та розмірів здійснених виплат.

З 01.01.2012 року постанова Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 припинила свою дію у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Постанова № 1210).

Пунктом 2 вказаної Постанови №1210 зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.

Варто зазначити, що постановою КМ України № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, з 01.11.2011 року позивачу пенсія підлягала виплаті відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №745, а з 01.01.2012 року - відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №1210.

Крім того, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 4, яким установлено, що норми і положення статтей 39, 50, 51, 52, 54, 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із новою редакцією статті 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 54 Закону № 796-ХІІ визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

При цьому, положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Необхідно вказати, що згідно пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, у Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пункті 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

З урахуванням викладених положень, в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Тому, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, слід врахувати, що право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12), в якому суд розглянувши скаргу, зокрема, за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Суд у цій справі констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни, відповідно, судове рішення не може бути гарантією проти законодавчих змін у майбутньому.

У іншому рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Враховуючи наведене, за висновками суду розміри пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачені статтями 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII, були змінені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №745, а з 01.01.2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745, а з 01.01.2012 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 встановлено інший порядок визначення та виплат розмірів пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. А тому твердження позивача про те, що виплата йому пенсії має здійснюватися в тих розмірах, які першочергово встановлені постановами Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року та від 11.05.2011 року є безпідставним, позаяк судове рішення не може бути гарантією щодо законодавчих змін регулювання пенсійних виплат у майбутньому.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2011 року по справі №2-а-4174/2011 як і постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі №2-а-4692/2011, у зв`язку зі зміною правового регулювання пенсійних виплат, фактично припинили свою дію на спірні правовідносини, у зв`язку з чим в органах пенсійного фонду відсутній обов`язок в їх подальшому виконанні.

Аналогічного правова позиція міститься у постанові Верховий Суду від 25.10.2018 по справі № 629/4376/16.

Водночас, слід погодитись з позицією суду першої інстанції, заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідачів є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується, що позовна вимога ОСОБА_1 , яка адресована до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не може бути задоволеною також і з тих підстав, що на час здійснення відповідних перерахунків пенсії позивачу, Головне управління таких дій не вчиняло та не було наділене повноваженнями щодо призначення пенсій згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Варто погодитись і з тим, що вимоги позивача в частині визнання бездіяльності відповідачів щодо відмови у видачі протоколу про перерахунок пенсії перебуває у безумовному взаємозв`язку з підставою первісної вимоги у зобов`язанні провести перерахунок та виплату пенсії. Тому підстав для її задоволення також немає.

Що стосується видачі позивачу оригіналу виконавчого листа від 24.04.2014 року по справі №2-а-4692/11, то як слідує із матеріалів справи, вказаний виконавчий лист був повернутий на адресу представника позивача - Катеринюка В.М. листом Управління ДВС ГУЮ Вінницької області від 19.01.2015 №11415/2/0-14 з вказівкою на його виконання в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується щодо вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідачів - Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до розміру встановлених постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2011 року по справі № 2-а-4692/2011 з 12.10.2011 року та поновити виплату пенсії по вказаному судовому рішенні, визначити суму боргу по недоплаченій пенсії ОСОБА_1 згідно вказаного судового рішення, надати ОСОБА_1 протокол перерахунку його пенсії по вказаному судовому рішенні та виконавчий лист по справі №2-а-4692/2011 від 24.04.2014 року та внести дане судове рішення до Реєстру рішень виконання яких гарантується державою, то суд звертає увагу, що така вимога позивача фактично є похідною від попередньої, а оскільки встановлено, що підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо виконання згаданих судових рішень не має, тому підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

Необхідності у виході судом за межі позовних вимог згідно ч. 2 ст. 9 КАС України не встановлено, як і не має підстав для здійснення судового контролю в порядку статті 382 КАС України.

Судом апеляційної інстанції поряд з іншим враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 жовтня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.