Справа № 640/6056/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 жовтня 2019 року м. Київ № 640/6056/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 05.11.2018 № Ф-3198-23 про визначення суми недоїмки та суми штрафу у загальному розмірі 22555,83 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6056/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

12.08.2019 до суду від представника відповідача Стужука О.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову.

11.09.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.10.2019 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Головному управлінню ДФС у м. Києві вчиняти дії щодо стягнення та протиправного обмеження граничного строку сплати фінансових санкцій за вимогою про сплату боргу від 05.11.2018 № Ф-3198-23 до ухвалення судом рішення в адміністративній справі № 640/6056/19.

Заява мотивована тим, що відповідач до ухвалення рішення у даній справі направив спірну вимогу на примусове виконання до державної виконавчої служби. На переконання позивача, указані дії є передчасними та створюють очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частинами першою, другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, у кожному конкретному випадку суд, виходячи з наданих доказів, зобов`язаний встановити, чи є хоча б одна з обставин для вжиття заходів забезпечення позову, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У даному випадку судом не встановлено обставин, з якими наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують можливість забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що обраний позивачем захід забезпечення позову є неефективним, позаяк з доданих до заяви документів вбачається, що відповідачем уже скеровано спірну вимогу до примусового виконання.

У свою чергу, за визначенням статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідач не наділений повноваженнями примусового стягнення заборгованості, визначеною спірною вимогою, відтак, запропонований спосіб забезпечення позову є безпідставним.

При цьому, позивач, стверджуючи про наслідки, які ймовірно можуть мати місце у майбутньому, не надав суду жодного доказу існування виконавчого провадження з примусового виконання спірної вимоги та здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження".

На переконання суду, у даному випадку перебування спірної вимоги на примусовому виконанні не матиме невідворотних наслідків для позивача з огляду на положення статті 32 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено підстави відкладення виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини восьмої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко