Справа № 751/3028/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Чернігів Справа № 751/3028/19

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Костирка Є.С. ,

представника відповідача Сіндєєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вознесенська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вознесенська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області (далі - третя особа), в якому позивач остаточно просить: зобов`язати відповідача скасувати своє погодження у формі листа від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 на адресу директора ТОВ "Дорпроектбуд" Вареника Т.П. на встановлення вказаних дорожніх знаків 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено", а саме: дорожнього знаку при з`їзді з вулиці Шевченка в м. Чернігові в напрямку кар`єру; дорожнього знаку при в`їзді на ділянку близько 300 метрів на безіменну вулицю зі сторони кар`єру в напрямку вулиці Шевченка м. Чернігова біля першого житлового будинку; дорожнього знаку при в`їзді в м. Чернігів перед знаком "місто Чернігів" зі сторони села Новоселівка.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що листом від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 відповідачем погоджено схему установки дорожніх знаків з порушенням вимог частини другої статті 19 Конституції України.

07.05.2019 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова позовна заява разом з доданими документами передана до Чернігівського окружного адміністративного суду за підсудністю.

04.06.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху.

12.06.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10.07.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем у встановлений судом строк, подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки органи МВС України не приймають рішення про установлення чи демонтаж дорожніх знаків, а лише узгоджують вказані питання за зверненням відповідного органу місцевого самоврядування, тому при виникненні сумніву у правомірності та/ чи доцільності розміщення та дії тих чи інших дорожніх знаків в межах міста Чернігова, позивач має право звернутись з відповідними пропозиціями чи зауваженнями безпосередньо до Чернігівської міської ради.

Ухвалою суду від 02.09.2019, позовну заяву в частині вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та скасування постанови серії ДП18 № 490708 від 15.04.2019 залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.09.2019 позовну заяву в частині вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та скасування постанови серії ДП18 № 490708 від 15.04.2019 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 09.09.2019 продовжено підготовче судове засідання.

04.10.2019 протокольною ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з доводів, викладених у відзиві.

Заслухавши представників учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

07.08.2018 постійно діючою комісією з питань безпеки та організації дорожнього руху в місті Чернігові Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради прийнята пропозиція про заборону руху вантажного автотранспорту по дорозі, яка сполучає вулицю Шевченка та вулицю 50 років Перемоги шляхом установки дорожнього знаку 3.3"Рух вантажних автомобілів заборонено " за рахунок ініціаторів вказаного питання, що підтверджується витягом із протоколу №5 (а.с. 87).

12.09.2019 ТОВ «Дорпроектбуд» направило начальнику управління патрульної поліції м. Чернігова лист №258-09, в якому просив погодити схему установки дорожніх знаків від вул. Шевченка до вул. 50 років Перемоги в місті Чернігові (а.с. 88).

14.09.2018 Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції на адресу ТОВ "Дорпроектбуд" направлено лист від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018, яким погоджено схему установки дорожніх знаків 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено " від вулиці Шевченка до вулиці 50 років Перемоги в місті Чернігові , враховуючи рішення постійно діючої комісії з питань безпеки та організації дорожнього руху в м. Чернігові від 07.08.2018 (а.с. 89)

Вказане погодження Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 позивач вважає таким, що порушує його права, тому звернувся до суду за їх захистом.

Оцінивши за правилами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Як слідує з наведеної правової норми, рішення суб`єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний актакт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною ознакою акта індивідуальної дії є обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (кола суб`єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.97 N 2-зп в справі N 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.".

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що особа вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 (справа № 800/206/15).

Позивач стверджує, що оскаржуване рішення у формі листа відповідача від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 порушує його особисті права та законні інтереси, так як він є суб`єктом правовідносин, щодо яких застосовується даний оскаржуваний акт.

Проте, зі змісту листа від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 видно, що він стосується саме конкретного кола суб`єктів, а саме: постійно діючої комісії з питань безпеки та організації дорожнього руху в місті Чернігові Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради, ТОВ "Дорпроектбуд" та Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції.

Окрім того, необхідно зазначити, що вказане в листі від 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 погодження було реалізовано шляхом встановлення дорожніх знаків 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено " від вулиці Шевченка до вулиці 50 років Перемоги в місті Чернігові , що також зазначено позивачем у позові.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 визначено, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Отже, рішення у формі листа 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018 є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання та, відповідно, не може бути скасованим.

Вищий адміністративний суд України у своєму інформаційному листі від 01.06.2010 N 781/11/13-10 зазначив, що з`ясування обставини про належність акта до нормативно-правового чи індивідуального "має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені". Також було зазначено, що: "Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин" та зроблено висновок про те, що: "звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено".

Отже, відповідне рішення у формі листа 14.09.2018 № 751вх/41/22/01-2018, стосується безпосередньо інтересів постійно діючої комісії з питань безпеки та організації дорожнього руху в місті Чернігові Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради, ТОВ "Дорпроектбуд" та Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, тому може бути оскаржений цими суб`єктами, а не позивачем.

Доводи позивача, що відповідач при погодженні пропозицій, викладених у витязі з протоколу № 5 постійно діючої комісії з питань безпеки та організації дорожнього руху в місті Чернігові Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради, не перевірив дотримання порядку їх подання, суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Виконавчий комітет ради:

1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Статтею 52-3 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.19 № 3353-ХІІ визначено, що до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, зокрема, погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.

Отже, з аналізу вищевказаної норми слід зробити висновок, що Національна поліція здійснює погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, проте, не наділена повноваження перевіряти правомірність подання цих пропозицій. Ці питання, а саме скасування актів підпорядкованих виконавчому комітету управлінь, відповідно ст. 52 Закону № 280/97-ВР віднесені до компетенції виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради.

Водночас, витяг з протоколу від 07.08.2018 № 5 постійно діючої комісії з питань безпеки та організації дорожнього руху в місті Чернігові Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради, на час розгляду даної справи виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не скасований, тому підстави для не врахування вказаних пропозицій, у відповідача були відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повінстю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, вул. Федора Ернста,3, м. Київ, 03048.

Третя особа : Вознесенська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, вул. Центральна, буд.43-б, с. Возресенське Чернігівський район, Чернігівська область, 15535

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2019 року.

Суддя І.І. Соломко