Справа № 260/178/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8675/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Носа С.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/178/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі,-

суддя в 1-й інстанції - Гебеш С.А.,

час ухвалення рішення - 09:45 год. 16.07.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 26.07.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, згідно якого просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 36 від 04.01.2019 року про призначення службового розслідування в частині, що стосується - ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправним та скасувати накази начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 139 від 21.01.2019 року та № 18 о/с від 30.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади.

3. Поновити ОСОБА_1 (особистий номер 0072646) - на посаді слідчого слідчого відділення Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області.

4.Допустити постанову до негайного виконання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з подальшим звільненням із посади слугувало те, що останній заступив у складі додаткової COГ не за графіком, замінивши слідчого Сливку В.В. при цьому не погодивши у керівництва Хустського ВП рапорт для проведення заміни; під час оголошення збору СОГ прибув з вогнепальною зброєю «ПМ»-9 мм з одним спорудженим магазином (інший знаходився в службовому кабінеті) та в подальшому у перевіряючи осіб виникла підозра за зовнішніми ознаками (запах з ротової порожнини, нечітка хода), що ОСОБА_1 перебував на службі з ознаками алкогольного сп`яніння.

Крім того, позивач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачем порушено процедуру фіксації огляду особи на стан сп`яніння, результатом чого є недійсність отриманих внаслідок цього доказів та висновку службового розслідування, за результатами якого ухвалене рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Також у позовній заяві позивач посилається на те, що позивачем до початку зміни 29.12.2018 року попередньо подано рапорт на ім`я начальника про внесення змін до графіку чергування і вказаний рапорт у встановленим законом порядком погоджено керівництвом. Одночасно позивач зазначає, що під час ухвалення спірного рішення відповідачем не враховано особу позивача, його позитивну характеристику, відсутність чинних дисциплінарних стягнень, наявність заохочень, безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області, тощо.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/178/19 позовні вимоги задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу протоколу № 1171 медичного огляду від 30.12.2018 року, поза увагою залишив показання свідка ОСОБА_2 та не врахував час виходу на роботу позивача 8.30 год, час виявлення позивача 10.45 год та час доставлення до медичного закладу 11.45 год.

Апелянт вважає, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме перебування на роботі з ознаками алкогольного сп`яніння підтверджується висновками службового розслідування, яке проведено у відповідності до норм чинного законодавства та результати якого позивач не оскаржував.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/178/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт виходу позивачем на роботу з ознаками алкогольного сп`яніння при проведенні перевірки, як і в подальшому для винесення оскаржуваних наказів, ґрунтувався лише на припущеннях відповідача, хоча позивачем вчинені всі дії для надання письмових доказів та пояснень, які спростовують в даному випадку твердження відповідача зазначені ним у підстав заперечення проти даного адміністративного позову, а тому в ході проведення службового розслідування позивач не проявляв нещирості, як це зазначено відповідачем у висновку до проведення службового розслідування, оскільки в чому саме така полягала відповідачем не заначено.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 36 від 04.01.2019 року про призначення службового розслідування в частині, що стосується - ОСОБА_1 , то суд першої інстанції прийшов до висновку, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, у зв`язку з тим, що відповідач при винесенні оскаржуваного ним наказу № 36 від 04.01.2019 року про призначення службового розслідування в частині, що стосується - ОСОБА_1 діяв в межах та в спосіб встановлений законом оскільки таке право відповідачу надано як Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» так і Дисциплінарним статутом НП, оскільки Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського і воно проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків і таке призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, ст. 14 Дисциплінарним статутом НП.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач у період з 10.04.2014 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах УМВС України у Закарпатській області, а з 07.11.2015 року - прийнятий на роботу в органах Національної поліції на посаду слідчого слідчого відділення Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (а.с.16).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 04.01.2019 року №36 "Про призначення службового розслідування" призначено службове розслідування за фактом порушення окремими працівниками відділів та відділень ГУНП в Закарпатській області службової та виконавської дисципліни (а.с.46-47).

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 17.01.2019 року, яким визначено за потрібне за порушення вимог ст.ст.1,12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, пп.4 п.6 та пп.1 п.10 розділу 1 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС від 01.02.2016 №70, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.02.2016 року за №250/28380, а також п. 1 розділу 10 та п.10 розділу 13 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 №111, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.03.2018 року за №371/31823, що проявилося у перебуванні на службі на час перевірки з ознаками алкогольного сп`яніння та несенні служби у складі слідчо-оперативної групи Хустського відділу поліції з вогнепальною зброєю «ПМ» - 9 мм, з одним спорядженим магазином, проявленій нещирості у ході службового розслідування, слідчого слідчого відділу Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, відповідно до пп.6 п.3 ст.13 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", прийнято рішення звільнити з посади (а.с.94-102).

21.01.2019 року відповідачем виданий наказ №139 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області", пунктом 1 якого визначено за порушення вимог ст.ст.1,12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, пп.4 п.6 та пп.1 п.10 розділу 1 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС від 01.02.2016 №70, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.02.2016 року за №250/28380, а також п. 1 розділу 10 та п.10 розділу 13 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 №111, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.03.2018 року за №371/31823, що проявилося у перебуванні на службі на час перевірки з ознаками алкогольного сп`яніння та несенні служби у складі слідчо-оперативної групи Хустського відділу поліції з вогнепальною зброєю «ПМ» - 9 мм, з одним спорядженим магазином, проявленій нещирості у ході службового розслідування, слідчого слідчого відділу Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, відповідно до пп.6 п.3 ст.13 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" звільнити з посади (а.с.17-22).

Даний наказ реалізований наказом ГУНП в Закарпатській області від 30.01.2019 року №18 о/с «По особовому складу» яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . слідчого слідчого відділу Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, звільнено із займаної посади шляхом призначення його на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Іршавського відділення поліції Хустького відділу поліції ГУНП у Закарпатській області - у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади (а.с.23).

Не погодившись з накладеним дисциплінарним стягненням, позивач оскаржив його до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пункту 1 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною другою цієї статті Закону №580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 65 Закону №580-VIII, передбачено переміщення поліцейських в органах на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: - як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною другою даної статті статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Також дана норма статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначає, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Як встановлено із матеріалів справи, 30.12.2018 року позивач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді слідчого СВ Хустськкого ВП, за наказом заст. начальника Хустського ВП - начальника СВ Капцош О.В. - заступив на добове чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи, замінивши слідчого Сливка В. В., в зв`язку з відпусткою останнього (а.с.62).

Для заступання на добове чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи, ОСОБА_1 був поданий 29.12.2018 року рапорт на ім`я начальника Хустського ВП про надання дозволу про внесення змін до графіку чергувань, безпосередньому керівнику, а саме: заступнику начальника Хустського ВП - Капцош О.В. і даний рапорт був погоджений керівництвом (а.с. 27 та а.с.157 (оригінал рапорту).

Даний письмовий рапорт ОСОБА_1. датований 29.12.2018 року із проставленою на ньому його керівником Капцош О.В . резолюцією «Дозволяю» тією ж датою « 29.12.2018 року», (а.с. 27 та а.с.157 (оригінал рапорту).

Оригінал даного рапорту долучений судом до матеріалів даної справи (а.с.157).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що позивачем в даному випадку вжито всіх передбачуваних і залежних від нього заходів для заступання на добове чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи 30.12.2018 року.

Також даний доказ спростовує як пояснення представника відповідача так і висновки за наслідками службового розслідування, що ОСОБА_1 заступив у складі додаткової COГ не за графіком, замінивши слідчого Сливку В.В. і при цьому не погодивши у керівництва Хустського ВП рапорт для проведення заміни.

Щодо посилань апелянта на те, що позивач ОСОБА_1 під час оголошення збору СОГ прибув з вогнепальною зброєю «ПМ»-9 мм з одним спорудженим магазином (інший знаходився в службовому кабінеті), то як правильно дослідив суд першої інстанції огляд сейфу при проведенні перевірки ОСОБА_2 не проводився і питання забезпечення ОСОБА_1 навісним спорядженням до кобури в ході проведення також не з`ясовувались.

Крім того такі обставини не були з`ясовані і відповідачем при проведенні службового розслідування і їм не надано відповідну оцінку за яких обставин позивачем вчинений зазначений у наказі дисциплінарний проступок і що сприяло вчиненню такого та чи узгоджується такий проступок з вимогами ст.12 Дисциплінарний статут Національної поліції України, тобто чи є у діях позивача саме протиправна винна щодо порушення ним Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС від 01.02.2016 №70.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідач у висновку за наслідками проведеного службового розслідування та в оскаржуваному наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності лише значив про це порушення з боку позивача, в той же час не з`ясував причини вчинення такого з боку позивача, що не відповідає вимогам ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського для досягнення мети проведення такого - з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Щодо посилань апелянта на те, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме перебування на роботі з ознаками алкогольного сп`яніння підтверджується висновками службового розслідування, яке проведено у відповідності до норм чинного законодавства та результати якого позивач не оскаржував, колегія суддів зазначає, що ні в матеріалах службового розслідування із зібраних відповідачем доказів ні при перевірці та оцінці матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок ні з пояснень та доказів відповідача в ході судового розгляду неможливо встановити, що позивач знаходився на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння або не в тверезому стані, оскільки всі надані докази спростовуються єдиним належним та допустим письмовим доказом, а саме протоколом №1171 медичного огляду від 30.12.2018 року, за яким медичним працівником до компетенції саме якого входить виявлення ознак сп`яніння та стану сп`яніння, зроблено відповідний висновок, який занесений до протоколу про те, що ОСОБА_1 був тверезим (а.с. 25-26).

Щодо посилань апелянта на те, що з моменту заступлення позивача на службу з 08.30 год. пройшло багато часу до його освідчення то слід зазначити, що ні в матеріалах справи ні в матеріалах службового розслідування не міститься доказів того, що з моменту заступлення позивача на службу і до моменту його медичного освідчення на стан сп`яніння, його стан міг змінитися оскільки ці питання і повинні були бути як встановленні так і доведенні саме відповідачем в ході службового розслідування, що в даному випадку відповідачем зроблено не було, як це передбачено відповідно вимогами ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що факт виходу позивачем на роботу з ознаками алкогольного сп`яніння при проведенні перевірки, як і в подальшому для винесення оскаржуваних наказів, ґрунтувався лише на припущеннях відповідача, хоча позивачем вчинені всі дії для надання письмових доказів та пояснень, які спростовують в даному випадку твердження відповідача зазначені ним у підстав заперечення проти даного адміністративного позову, а тому в ході проведення службового розслідування позивач не проявляв нещирості, як це зазначено відповідачем у висновку до проведення службового розслідування, оскільки в чому саме така полягала відповідачем не заначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/178/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді С. П. Нос
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 01.11.2019 року