Справа № 815/219/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/219/18
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Дата і місце ухвалення 18.04.2018р.., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Весело-кутський комбінат хлібопродуктів» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2018 року приватне акціонерне товариство «Весело-кутський комбінат хлібопродуктів» звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.08.2019 року: № та №, якими до позивача застосовано штрафні санкції за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національні валюті в Україні; від 20.10.2017 року №, яким товариству визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток та застосовано штрафні санкції в загальному розмірі 1 808 963 грн. та №, яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту на суму 813 084 грн.

В подальшому позивач відмовився від частини позовних вимог, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року провадження у справі в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 31.08.2017 року № та № - закрито.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток, що виразилось у віднесені до складу витрат суми сплачених штрафних санкцій та пені за укладеними договорами. Контролюючий орган вважає, що необхідною умовою для включення до складу валових витрат /витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження (ведення) господарської діяльності платника податку, що спрямована на отримання доходу. В даному випадку перевіркою встановлено відсутність розумних економічних причин здійснення фінансово-господарських операцій, спрямованих не на отримання доходу, а на надання фінансової вигоди АПТД "СГ".

Крім того, податковий орган посилався на завищення товариством податкового кредиту, внаслідок неможливості підтвердження операції з повернення товару (пшениці) контрагенту АПТД "СГ" та не включення до складу податкових зобов`язань суми ПДВ від реалізації пшениці, придбаної у ФГ "Туманове", а також у зв`язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених ТОВ "Люкс Компані" за товар (ячмінь), поставка якого не могла бути здійснена.

Апелянт вважає, що вказані порушення підтверджені в ході проведення перевірки, а тому прийняті податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та правомірними.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29.06.2017 року по 10.08.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, за результатами якої складений акт перевірки №1076/15-32-14-01/00955294 від 17.08.2017 року.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, в тому числі, п. 44.1, 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 рік, 1 квартал 2017 року, на загальну суму 1447170 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень, грудень 2016 року на загальну суму 813 084 грн.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017 року, яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язанні по податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями на суму 1 447 170 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 361793 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017 року, яким позивачу зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 813084 грн.

В акті перевірки контролюючий орган посилався на те, що за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року позивач задекларував в рядку 01 Декларації "Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" у сумі 72530371 грн. У вказаний період позивач мав взаємовідносини з АПТД "СГ". До перевірки позивачем були надані акти-узгодження ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" по взаємовідносинам з АПТД "СГ", розрахунки штрафних санкцій.

Контролюючим органом встановлено, що суми заборгованості позивача перед вказаним контрагентом за укладеними договорами № 4/10П від 04.10.2011 року, № 01/13 ПР від 03.01.2013 року, № 04/01 ПР від 04.01.2011 року є меншими, ніж нараховані за вказаними договорами суми штрафних санкцій.

З огляду на зазначене, відповідач посилався на відсутність розумних економічних причин здійснення фінансово-господарських операцій, спрямованих на не отримання доходу, а на надання фінансової вигоди АПТД "СГ", чим занижено фінансовий результат до оподаткування за 2016 рік на загальну суму 7422831 грн. та за 1 кв. 2017 року на суму 616998 грн., який не задекларований в рядку 2 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік та 1 кв. 2017 року в результаті завищення витрат та заниження доходу у бухгалтерському обліку.

Також контролюючий орган посилався на порушення позивачем вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України, через невключення підприємством до складу податкових зобов`язань суми ПДВ від реалізації пшениці, придбаної у фермерського господарства "Туманове" та реалізованої на адресу АПТД "СГ", що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 691667 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на неможливість підтвердити операцію з повернення АПТД "СГ" пшениці врожаю 2015 року за договором поставки № 01062016 від 01.06.2016 року, а тому дійшов висновку про здійснення позивачем реалізації пшениці на адресу АПТД "СГ".

Також податковий орган посилався на неправомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість від придбання ячменю у постачальника ТОВ "Люкс Кампані" на суму 121417 грн., з огляду на встановлення в ході перевірки факту неможливості реалізації вказаного товару на адресу ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" (вказаний ячмінь ТОВ "Люкс Кампані" у 2016 році не вирощувався та не придбався).

На підставі виявлених порушень відповідачем і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не погодившись з якими позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності та необґрунтованості податкових повідомлень-рішень від 20.10.2017 року № та №, з огляду на наступне:

Як встановлено в акті перевірки, у період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року позивачем було задекларовано в Декларації з податку на прибуток дохід у сумі 72530371 грн. Вказану суму було обчислено з урахуванням віднесених до складу витрат сум штрафних санкцій, сплачених за договорами, укладеними з Агропромисловим торгівельним домом «СГ».

Роблячи висновок про порушення позивачем п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток, відповідач посилався на неправомірність віднесення вказаних сплачених сум штрафних санкцій до складу витрат через відсутність розумних економічних причин здійснення господарських операцій.

В ході розгляду справи встановлено, що між ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" та Агропромисловим торгівельним домом «СГ» були укладені договори поставки від 03.01.2013 року №01/13ПР, від 04.01.2011 року №04/01ПР (т. 1 а.с. 87-89, 118-120), за умовами яких Агропромисловий торгівельний дім «СГ» зобов`язувалось поставити позивачу товари, вказані в Специфікації, що є невід`ємним додатком до договору, а позивач зобов`язувався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Також умовами вказаних договорів встановлено, що поставка за цими договорами здійснюється на умовах та в строк, визначений в Специфікаціях, факт здійснення поставки засвідчується накладною на отримання товару, яка підписується сторонами.

Також позивачем 04.10.2011 року був укладених з Агропромисловим торгівельним домом «СГ» договір №4/10П на надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (т. 1 а.с. 158-159).

Додатковими угодами №2 від 3 червня 2015 року до договору поставки №01/13ПР від 03 січня 2013 року та від 3 червня 2015 року до договору поставки №04/01ПР від 04 січня 2013 року внесені зміни до договорів поставки, відповідно до яких покупець, незалежно від будь-яких положень Специфікацій, зобов`язується не допускати протягом строку дії Договору виникнення заборгованості за Товар в сумі, яка перевищує 2000000 грн. станом на будь-яку дату строку дії договору.

При цьому, у випадку прострочення оплати відповідної партії товару більш ніж на три банківські дні, покупець зобов`язаний на вимогу продавця сплатити на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а у випадку існування станом на будь-яку календарну дату в період дії Договору заборгованості за будь-який отриманий товар (партію товару) в сумі, що перевищує 2000000 гривень, продавець має право додатково до стягнення пені вимагати під покупця сплатити штраф у розмірі суми існуючої заборгованості на день пред`явлення вимоги (т. 1 а.с. 91-92, 121-122).

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із порушенням позивачем строків розрахунків за вищевказаними договорами, Агропромисловим торгівельним домом «СГ» були направлені на адресу позивача досудові вимоги про погашення боргу з розрахунками штрафних санкцій: вих. №25 від 20.10.2016 року, вих. №29/1/10 від 26.10.2016 року, вих. №32 від 10.11.2016 року (Том І, аркуші справи 94-96, 124-127, 161-163).

Також з пояснень позивача встановлено, що за результатами проведених переговорів, як способу досудового врегулювання конфлікту, між ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" та АПТД "СГ" були досягнуті домовленості щодо зменшення розмірів нарахованих позивачу до сплати сум боргу та борг позивачем сплачений в добровільному порядку з метою уникнення додаткових витрат зі сплати судового збору, витрат на здійснення виконавчого провадження.

Факт сплати позивачем сум нарахованих штрафних санкцій підтверджений позивачем в ході проведення перевірки банківськими виписками, наданими контролюючому органу та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджені наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 року № 318.

Згідно п. 6 цього Положення встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 20 Положення передбачено, що до інших операційних витрат включаються: визнані штрафи, пеня, неустойка.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем були надані первинні документи у підтвердження здійснення господарських операцій з АПТД "СГ", обумовлених укладеними договорами поставки та транспортного перевезення, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Претензій до первинних документів, а також реальності здійснюваних господарських операцій відповідачем не висловлено.

В свою чергу, слід зазначити, що податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Загальними принципами господарювання визначена свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

При цьому, ст. 42 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом (ст. 43 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, чинним законодавством передбачена відповідальність суб`єкта господарювання за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань у вигляді штрафів, пені, неустойки, які відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" підлягають віднесенню до складу витрат.

В даному випадку позивачем доведено понесення витрат у вигляді сплати АПТД "СГ" штрафів та пені безпосередньо було пов`язано із здійсненням власної господарської діяльності.

Слід зазначити, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, та має сплачувати штрафні санкції в разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження доводів про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Укладення договорів з АПТД "СГ" було обумовлено здійсненням позивачем власної господарської діяльності, при їх укладенні позивач керувався розумними економічними причинами. Позивач зазначив, що неналежне виконання ним своїх господарських зобов`язань перед контрагентом було зумовлено сезонним характером роботи підприємства, залежність у проведенні розрахунків з постачальниками від отримання грошових коштів від власних контрагентів.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем у вигляді визнаних платником податків штрафів, пені, неустойки за порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань беруть участь у визначенні фінансового результату до оподаткування у відповідності до правил бухгалтерського обліку.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно необґрунтованості висновку контролюючого органу щодо заниження фінансового результату за 2016 рік та 1 кв. 2017 року.

Що стосується посилань контролюючого органу на заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з не відображенням у фінансовій звітності операції з реалізації пшениці на адресу АПТД "СГ", слід зазначити наступне:

З матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" та Агропромисловим торгівельним домом «СГ» був укладений договір поставки №01062016 від 01.06.2016 року, за яким Агропромисловий торгівельний дім «СГ» зобов`язується поставити та передати у власність, а ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" прийняти сільськогосподарську продукцію на умовах, передбачених даним Договором. Згідно п. 2.1 зазначеного договору кількість (вага) та номенклатура товару визначається Специфікаціями на кожну окрему поставку, які є невід`ємними частинами цього договору (т. 1 а.с. 181-182).

Відповідно до Специфікації №1 до договору поставки №01062016 від 01.06.2016 року позивачу здійснена поставка пшениці 3 класу у кількості 1000 т. на суму 2400000 грн., в тому числі ПДВ 400000 грн. (т. 1 а.с. 183).

Згідно додаткової угоди від 15 червня 2016 року до договору №01062016 від 01.06.2016 року сторони дійшли згоди про повернення покупцем та прийняття постачальником товару, поставленого за договором та Специфікацією №1 до договору від 01 червня 2016 року, а саме: пшениці 3-го класу у кількості 1000 тонн, ціною 2400000 грн. (т. 1 а.с. 184).

Повернення ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" пшениці 3-го класу у кількості 1000 тонн, ціною 2400000 грн. Агропромисловому торгівельному дому «СГ» підтверджується накладною на повернення №ВН-0000001 від 23.12.2016 року.

Контролюючим органом встановлено, що згідно до договору № 03/06/16 від 03.06.2016 року з нерезидентом "NILSEN LLP" та митної декларації від 03.11.2016 року пшениця врожаю 2015 року в кількості 1000 метричних тон, придбана в АПТД "СГ" була експортована. відповідач посилався на те, що у зв`язку з вказаним не можливо підтвердити операцію з повернення пшениці рожаю 2015 року за договором поставки № 01062016 від 01.06.2016 року.

Також відповідачем в акті перевірки зазначено, що нібито повернута пшениця врожаю 2015 року АПТД "СГ" була придбана у ФГ "Туманове", однак, відповідач зазначає, що відповідно до Звіту №63 (зберігання врожаю 2015 року) станом на 21.10.2016 року пшениця врожаю 2015 року в кількості 1000 тон. на елеваторі відсутня.

Згідно п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В свою чергу, відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що придбана у Агропромислового торгівельного дому «СГ» пшениця була експортована позивачем. Факт придбання вказаної пшениці у Агропромислового торгівельного дому «СГ» не оспорюється відповідачем.

В подальшому ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" було придбано у ФГ "Туманове" пшеницю 3 класу врожаю 2015 року, що підтверджується наданими позивачем рахунком-фактурою, накладною,товарно-транспортними накладними. Саме вказана пшениця, яка за властивостями, зазначеними у первинній документації, відповідає придбаній раніше (в червні) у Агропромислового торгівельного дому «СГ» пшениці, була повернута АПТД "СГ", що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Факт повернення пшениці оформлено належним чином складеною податковою накладною, та відповідні коригування відображено у податковому обліку.

Посилання відповідача, в обґрунтування доводів щодо здійснення позивачем саме реалізації продукції на адресу АПТД "СГ", на не підтвердження позивачем станом на 21.10.2016 року зберігання пшениці, придбаної у ФК "Туманове", є не зрозумілим оскільки пшениця у вказаного контрагента була придбана у грудні 2016 року.

Слід зазначити, що позивачем у підтвердження власних доводів був наданий до суду акт планової перевірки АПТД «СГ» №1210/15-32-14-07/30948582 від 06 вересня 2017 року за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, в якому відсутні будь-які порушення з приводу повернення пшениці від ПАТ "Весело-кутський комбінат хлібопродуктів" (т. 2 а.с. 15-62).

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновків контролюючого органу про здійснення позивачем в грудні 2016 року реалізації пшениці на адресу АПТД «СГ», що свідчить про необґрунтованість визначення позивачу суми податкових зобов`язань в сумі 691 667 грн.

Що стосується посилань відповідача на завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Люкс Кампані», слід зазначити наступне:

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Викладені норми Податкового кодексу України вказують на те, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Контролюючий орган в акті перевірки посилався на те, що позивачем не міг бути придбаний ячмінь врожаю 2016 року у ТОВ «Люкс Кампані», з огляду на те, що вказане товариство не вирощувало ячмінь в 2016 році та не придбавало його для подальшої реалізації, а тому факт поставки не підтверджується документально.

У підтвердження реальності здійснення операції з придбання у зазначеного вище контрагента ячміню врожаю 2016 року, позивачем були надані наступні первинні документи: договір купівлі-продажу №2 від 08.09.2016 року на придбання позивачем ячменю в кількості 235 тон, видаткова накладна №11 від 12.09.2016 року, податкова накладна №1 від 12.09.2016 року, рахунок-фактура №11 від 12 вересня 2016 року, накладна на отримання товару №11 від 12 вересня 2016 року, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №1, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №2, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №3, транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №4, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №5, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №6, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №7, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №8 (т. 1 а.с. 228-237).

В акті перевірки відповідач не заперечував належність вказаних документів та зауважень щодо їх оформлення не висловлював.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на те, що відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Люкс Кампані» було орендовано земельну ділянку площею 438,9162 га лише 15.03.2016 року та відповідно до податкових накладних придбавлялись послуги лише з передпосівної підготовки ґрунту та посіву соняшника.

В свою чергу, позивачем була надана звітність ТОВ «Люкс Кампані» за формою № 4-сг Посівні площі сільськогосподарських культур під врожай 2016 року", звіт № 29-сг та довідка Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, згідно яких у користуванні ТОВ «Люкс Кампані» перебували посівні площі земель, на яких у 2016 році здійснювалось вирощування ячміню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що податкове законодавство не ставить у залежність формування позивачем податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб. З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що навіть в разі порушення ТОВ «Люкс Кампані» податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії цього підприємства, якщо податковий орган не доведе обізнаності позивача про такі дії контрагента, узгодженості дій з контрагентом для отримання податкової вигоди. В даному випадку відповідачем таких доказів до суду не надано.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та достовірними доказами порушення позивачем вимог податкового законодавства, на які Головне управління посилається в акті перевірки, а тому податкові повідомлення-рішення від 20.10.2017 року № та № не можуть вважатись законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук