Справа № 460/1952/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1952/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась через свого представника до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просить суд визнати протиправною відмову відповідача у поновленні виплати раніше призначеної пенсії та зобов`язати відповідача поновити виплату раніше призначеної позивачу пенсії з 05.02.2019.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що проживаючи на даний час в США позивач має право на виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, а факт її проживання за кордоном та відсутність відповідного договору між Україною та США з питань пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у виплаті належних пенсійних виплат. Конституційним Судом України у згаданому рішенні вказано на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, однак на сьогодні відповідних нормативно-правових актів, які б визначали порядок виплати, перерахунку, поновлення виплати пенсії та відшкодування шкоди громадянам України, які проживають за кордоном, законодавцем не прийнято, що не є, на думку представника позивача, підставою для порушення прав та соціальних гарантій зазначених осіб. З таких підстав просила суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позову не визнав, представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.17-18) зазначаючи, що, заяву про поновлення виплати пенсії позивач написала 05.08.2019, а відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 питання поновлення виплати раніше призначеної пенсії розглядається при зверненні особи з відповідною заявою. Окрім того звертає увагу, що в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору зокрема, однак нормативно-правових актів на виконання означеного рішення Конституційного Суду України досі не прийнято, а договір між Україною та США в галузі пенсійного забезпечення не укладено. За таких обставин відповідач діяв у межах та на підставі діючих законів України, відтак підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

Проаналізувавши наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача та з`ясувавши обсяг доданих матеріалів до відзиву суд з`ясував, що відповідачем не виконано належним чином вимоги ухвали суду від 27.08.2019 в частині подання витребуваних доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні докази суд дійшов висновку про необхідність задля повного та всебічного з`ясування обставин справи та правильного вирішення спору витребувати у відповідача неподані разом з відзивом докази, а також додаткові докази у справі за ухвалою про витребування доказів від 26.09.2019.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні у судовому процесі, встановивши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (а.с.8), з 25.05.1997 перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком (а.с.20-21).

У зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до США, що встановлено судом зі змісту позову та відзиву на позовну заяву та не заперечується сторонами, відповідачем виплачено позивачу пенсію наперед включно по 31.01.2017 у загальній сумі 6790,45 грн, що підтверджується атестатом № 41 (а.с.48) та протоколом від 13.09.2016 (а.с.49).

01.02.2017 позивач знята з обліку у органі Пенсійного фонду та їй припинено виплату пенсії за віком, про що зазначено у атестаті № 41 (а.с.48).

06.08.2019 представник ОСОБА_1 адвокат Луцик Катерина Василівна звернулась до відповідача з адвокатським запитом (а.с.51), до якого додала копію договору та свідоцтва, а також заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії від 05.08.2019 (а.с.52).

Листом від 09.08.2019 № 13639/04 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії у зв`язку з необхідністю прибути особисто або законному представнику в управління за місцем проживання або реєстрації з паспортом або іншим документом, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (а.с.50).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.п. 51 - 54).

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Отже, з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у неї виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.

Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності вживати заходів щодо захисту свого права, якщо воно порушується. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинна була дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Оскільки представник позивач звернулася до суду з позовом 19.08.2019, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати звернення до відповідача із заявою ОСОБА_1 від 05.08.2019 (а.с.10) про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), то позов підлягає задоволенню від дати звернення до Управління ПФУ з 06.08.2019.

В задоволенні позову в частині вимог за період з 05.02.2019 по 05.08.2019 слід відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинила активних дій щодо звернення до Управління ПФУ, що зумовлює необізнаність суб`єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивача.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі № 441/1239/17 (адміністративне провадження №К/9901/16361/18) та від 31.01.2019 у справі №с 520/9721/16-а (адміністративне провадження № К/9901/15758/18).

Стосовно доводів відповідача у відзиві на позовну заяву, що для поновлення виплати пенсії пенсіонеру слід особисто звернутися до органу Пенсійного фонду суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, вказаною нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості звернутися через уповноваженого представника.

Виконуючи вимоги ухвали суду від 26.09.2019 про витребування доказів відповідач надав письмову інформацію, зазначаючи, що 06.08.2019 на адресу відповідача надійшов адвокатський запит від 06.08.20189, до якого було долучено заяву ОСОБА_1 щодо поновлення та виплати раніше призначеної пенсії від 05.08.2019 та копію договору та свідоцтва (а.с.29).

Суд враховує, що відповідно до частини першої статі 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За таких обставин суд дійшов висновку, що звернення представника позивача до відповідача на підставі договору про надання правової допомоги свідчить про дотримання положень пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є належним виконанням зазначеної норми, відтак твердження відповідача про необхідність особистого звернення позивача до відповідача для поновлення виплати пенсії є необгрунтованими.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3) відповідно до статті 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 01.03.1998 Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, 7, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у поновленні з 06.08.2019 виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії починаючи з 06.08.2019.

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у поновленні ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії з 05.02.2019 по 05.08.2019 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2019 року.

Суддя Нор У.М.