Справа № 500/2025/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10562/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, прийняте суддею Мартиць О.І. о 17 годині 22 хвилині у місті Тернополі, повний текст складений 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання неправомірними дій державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 20.08.2019 року ВП №47416799 про накладення штрафу та скасування зазначеної постанови.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що з 28.08.2018 року Законом України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, два роки, три роки) саме для застосування заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Суд вбачає правомірним застосування ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 12.08.2011 року по 01.09.2019 року в сумі 36 807,99 грн., із якого обчислено розмір штрафу 50 % суми заборгованості.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом не враховано, що позивач не знав про збільшення розміру аліментів та про рішення Чортківського районного суду від 09.09.2011 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження так і не вручена позивачу .

Розмір штрафу не відповідає розміру заборгованості за відповідний період (заборгованість 36 807,99 грн., коли сплачено 13 500 грн.)

Норма про можливість застосувати штраф набрала чинності 28.08.2018 року та зворотної дії в часі не має.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу, сторона відповідача наводить обставини справи та мотиви, подібні викладеним в оскарженому судовому рішенні.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що на виконанні у Чортківському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження ВП №47416799 з примусового виконання виконавчого листа №2-680/2011, виданого 29.09.2011 року Чортківським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кулаківці Заліщицького району Тернопільської області, жителя с. Ягільниця Чортківського району Тернопільської області в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 12.08.2011 року до досягнення ним повноліття.

Даний факт підтверджується, долученою до матеріалів справи копією постанови про відкриття виконавчого провадження №47416799 від 29.04.2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що в межах даного виконавчого провадження при його примусовому виконанні до боржника застосовано заходи примусового виконання, в порядку статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, винесено 05.11.2019 року:

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Крім того, ухвалами суду від 21.03.2012 року тимчасово обмежувалося право виїзду за кордон і від 02.08.2016 року оголошувався розшук боржника.

20.08.2019 року головним державним виконавцем Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Куцей Наталією Миколаївною при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа, враховуючи заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 20.08.2019 року за період з 12.08.2011 року по 01.09.2019 року в сумі 36807,99 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки та керуючись статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 36807,99 грн., що складає 18404,00 грн.

Стягувачем вказано ОСОБА_2 .

Згідно статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року (далі - Закон України №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами частини першої статті 5 Закону України №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України №1404-VІІІ, зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України №1404-VІІІ)

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України №1404-VІІІ).

Згідно частини першої статті 71 Закону України №1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження. (частини четверта статті 71 Закону України №1404-VІІІ)

Частиною чотирнадцятою статті 71, доповненою згідно із Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належну утримання», передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Тобто, склад правопорушення, передбачений ч.14 ст.71 Закону України №1404-VІІІ» сформульований законодавцем таким чином, що передбачає триваюче правопорушення, щодо несплати аліментів протягом певного проміжку часу: 1 рік, 2 роки та 3 роки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені в ч.14 ст.71 Закону України №1404-VІІІ, а тому з врахуванням вимог ст.58 Конституції України, необхідною умовою притягнення до відповідальності за ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», є те, щоб перебіг вказаних строків, відбувався вже після набрання чинності змін до вказаного Закону, тобто після 28.08.2018 року.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Оскільки Закон України № 2475-VIII, у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018 року, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

Враховуючи те, що з моменту набрання чинності Закону України № 2475-VIII і до моменту застосування державним виконавцем штрафу не пройшло жодного строку передбаченого абзацами 1-3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», то апеляційний суд приходить до висновку про те, що штраф на підставі вказаної статті, станом на 20.08.2019 року (на день винесення оскаржуваної постанови), не може бути застосовано.

З приводу позовної вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 20.08.2019 року ВП №47416799, колегія суддів зазначає, що така вимога позивача фактично охоплюються вимогою про скасування оскаржуваної постанови, а тому додаткового вирішення не потребує, через що в цій частині позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що за подання апеляційної скарги не сплачений судовий збір.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги становить 1152 грн. 60 коп. (768,4*1,5). Враховуючи те, що такий не був сплачений при поданні апеляційної скарги, його необхідно стягнути в судовому рішенні.

Оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, то з Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області слід стягнути судовий збір на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 576 грн. 30 коп.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в певній частині, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №500/2025/19 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №47416799 від 20.08.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. (реквізити для сплати судового «Отримувач коштів - УК у Галицькому районі м.Львова; код отримувача за ; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО 899998; рахунок отримувача UA6081057 ; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд»).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чортківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 576 ( п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич

Повний текст судового рішення складено 30.10.2019 року