Справа № 810/678/16
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/678/16 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Безименної Н.В., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача про нікчемність трансакції щодо перерахування на користь позивача грошової суми на відкритий банком рахунок;

- зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» як особу, яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

На адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни, в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання 24.10.2019, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «РАДИКАЛ БАНК» є юридичною особою, що зареєстрована 22.03.2010 (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 1 006509).

09.07.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» укладено Договір банківського рахунку № 18743 / П -1-980 та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 .

Постановою Правління Національного банку України від 09.07.2015 № 452/БТ Публічне акціонерне товариство «РАДИКАЛ БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2015 № 130 з 10.07.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК».

Згідно квитанції № 15573 від 09.07.2015, у день прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» тимчасової адміністрації та фактично напередодні запровадження заборони на задоволення вимог кредиторів згідно із статтею 36 вказаного Закону, ОСОБА_1 внесені через касу ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (с.Петропавлівська Борщагівка) готівку в сумі 200 000,00 грн, з призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта власними коштами».

Однак, з виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що транзакція з поповнення рахунку позивача на суму 200000,00 грн. в операційній системі ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» АБС Б-2 проведена банком 09.07.2015 року о 19:24:04, вхідний залишок коштів (на початок дня) - 0,00 грн.; вихідний залишок (на кінець дня) - 199940,00 грн.

Тобто транзакція з поповнення рахунку проведена після завершення операційного дня 09.07.2015, та фактично є операцією, вчиненою наступного операційного дня - у день запровадження процедури виведення банку з ринку та призначення уповноваженої особи ФГВФО.

Постановою Правління Національного банку України від 09.11.2015 року № 769 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РАДИКАЛ БАНК».

На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.11.2015 року № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», визначені статтями 37, 38 47-51 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на два роки з 10 листопада 2015 року до 09 листопада 2017 року включно.

На виконання вимог статей 37, 38 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 вказаного Закону уповноваженою особою Фонду видано наказ від 09.11.2015 року № 204 «Про визнання правочинів нікчемними», в якому визначені критерії, за якими мають оцінюватися правочини і транзакції банку на предмет висновків щодо їх дійсності.

Відповідно до вказаного наказу ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» вирішив вважати нікчемними, зокрема: транзакції у системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через каси банку 09.07.2015 року поза межами робочого часу та/або операційного дня; транзакції в системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки касу 09.07.2015 року за одним й тим самим часом проведення транзакцій в одній касі одним і тим же касиром; правочини, які є пов`язаними з вкладами (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів таких осіб в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» згідно з додатком № 1 до наказу.

Згідно з повідомленням ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» від 17.11.2015 року № 3531/15, підписаним уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвою А.М., банк, посилаючись на положення статей 37, 38 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статті 202, 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України повідомив позивачу, що вважає нікчемним правочин - транзакцію з поповнення поточного рахунку позивача через касу банку, оскільки він вчинений поза межами робочого часу та операційного дня банку, що свідчить про протиправне внесення інформації до системи АБС Б-2.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача про нікчемність трансакції, а свої права порушеними, звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом коштів за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Статтею 3 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, на виконання якого Фонд виконує такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (ст. 4 Закону № 4452-VI).

Положеннями статті 34 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора.

В силу статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Частина п`ята статті 36 Закону № 4452-VI містить перелік зобов`язань банку, які не підлягають виконанню в силу обмежень, які виникають внаслідок прийняття Фондом рішення про виведення банку з ринку та запровадження тимчасової адміністрації. Так, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п.1 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI).

У той же час, згідно з частиною шостою статті 36 Закону № 4452-VI обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті (щодо мораторію на задоволення вимог вкладників), не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

З метою забезпечення виконання зобов`язань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов`язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більш як 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

В силу статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, в разі делегування їй повноважень, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю тощо.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI).

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону № 4452-VI).

На підставі системного аналізу положень статті 72 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», статей 3, 4, 34 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд дійшов висновку, що Фонд як юридична особа публічного права виконує владну управлінську (регуляторну) функцію у відносинах з учасниками системи гарантування вкладів фізичних осіб щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У той же час, з аналізу статей 36, 37 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що Фонд або уповноважені ним особи, в разі, коли вони виконують функції органів управління неплатоспроможного банку у відносинах з приводу виконання зобов`язань банку перед вкладниками чи будь-якими іншими фізичними чи юридичними особами, у трудових відносинах з працівниками банку, діють як законі представники суб`єкта приватного права - банку.

Статтею 26 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування (ст. 28 Закону № 4452-VI).

В силу пункту 1 частини першої статті 29 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набуває прав кредитора банку на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. В силу положень частини десятої цієї статті це повноваження також може бути делеговане Фондом уповноваженій особі.

Як зазначалось, договір банківського рахунку і транзакція з поповнення рахунку здійснювались між банком і позивачем 9 липня 2015 року, у день прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» тимчасової адміністрації (від 09.07.2015 року № 130) та напередодні запровадження заборони на задоволення вимог кредиторів згідно із статтею 36 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Усі банківські операції по рахунку позивача (укладення договору банківського рахунку, відкриття рахунку в операційній системі АБС Б-2, прийняття готівки та зарахування відповідної суми на поточний рахунок позивача) здійснювались посадовими особами ПАТ «РАДИКАЛ БАНК».

Згідно з даними аудиторського висновку, складеного 17 лютого 2016 року аудиторами ТОВ «Аудиторська фірма «ПКФ АУДИТ-ФІНАНСИ» (свідоцтво про включення до Реєстру аудиторських фірм і аудиторів від 26.10.2006 року № 3886), касові операції, які відображенні у виписках по особовим рахункам за 09.07.2015 року, в переважній мірі свідчать про знаття готівки з рахунків фізичних осіб та юридичних осіб через касу та внесення готівки через касу банку того ж самого дня на рахунки інших фізичних осіб, що також підтверджується і висновками проведеного у серпні - жовтні 2015 року посадовими особами ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» службового розслідування.

На підставі виписок по особовому рахунку № НОМЕР_4 (операційна каса банку) та по рахунку № НОМЕР_3 (поточний рахунок позивача) суд встановив, що транзакція з поповнення поточного рахунку на суму 200000,00 грн. здійснена 09.07.2015 року о 19:24:04 через касу Головного офісу ПАТ «РАДИКАЛ БАНК».

Згідно з аудиторським висновком, складеним 17 лютого 2016 року аудиторами ТОВ «Аудиторська фірма «ПКФ АУДИТ-ФІНАНСИ», характер здійснення окремих касових операцій (у тому числі й транзакції з оприбуткування готівки на поповнення рахунку позивача), а саме наявність фактів одночасного відображення в регістрах обліку декількох операцій з різними особами в часових проміжках, тривалість яких є очевидно недостатньою для технологічного здійснення таких операцій, свідчить про наявність ознак проведення таких операцій без їх фактичного здійснення (внесення та видачі готівкових коштів).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що метою проведення таких операцій (у тому числі й транзакції з оприбуткування готівки для поповнення рахунку позивача) було створення відповідних записів з дебетування/кредитування рахунків фізичних та юридичних осіб без фактичного здійснення готівкових операцій.

У зв`язку з цим суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1, 5 ст. 203 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У той же час статтею 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що відмова уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) у включенні позивача до реєстру вкладників є правомірною, оскільки, як встановлено судом, транзакції з поповнення рахунку позивача шляхом внесення готівки через касу банку в дійсності не відбувалась і була фіктивною та мала на меті забезпечення одержання відшкодування за рахунок коштів Фонду за вкладом іншої особи понад гарантовану суму.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Уповноваженої особи про нікчемність трансакції щодо перерахування на користь позивача грошової суми, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правочин є нікчемним з моменту його укладення відповідно до закону, а не наказу чи рішення уповноваженої особи Фонду (частина друга статті 215 ЦК та частина третя статті 38 Закону № 4452-VI), незалежно від того, чи проведено передбачену частиною другою статті 38 цього Закону перевірку правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно із частиною другою статті 20 Господарського кодексу України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів. Утім цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16 ЦК, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє як суб`єкт владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого наказу. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи, що унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування.

Аналогічний висновок висловлювала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 805/100/16-а та у справі № 805/11/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а, від 21 листопада 2018 року у справі № 804/2111/16.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 9901/633/18, від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Отже, встановлена правова природа оскаржуваного наказу унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання його протиправним та скасування (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Аналогічну позицію щодо необхідності закриття провадження у справі у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду також висловлювала у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 826/3486/16, а Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у поставові від 27 листопада 2018 року по справі №826/2110/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити дії. Проте, суд першої інстанції помилково розглянув позов в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи щодо віднесення правочину - транзакції з поповнення поточного рахунку позивача через касу банку до категорії нікчемних.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни про нікчемність трансакції щодо перерахунку ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу "Поповнення поточного рахунку клієнта власними коштами" на суму 200 000,00 грн., а провадження у справі в цій частині закриттю.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни про нікчемність трансакції щодо перерахунку ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу "Поповнення поточного рахунку клієнта власними коштами" на суму 200 000,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015 та ухвалити в цій частині нову постанову про закриття провадження у справі.

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова