Справа № 1.380.2019.000865
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2019 року
Київ
справа №1.380.2019.000865
адміністративне провадження №К/9901/24963/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів Губської О.А., Загороднюка А.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді Хобор Р.Б., Носа С.П., Шевчук С.М.)
у справі №1.380.2019.000865
за позовом ОСОБА_1
до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України
про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.
I. ПРОЦЕДУРА
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо неврахування попередньо реалізованого рішення про зарахування помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 навчання у Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років;
- зобов`язати Львівський прикордонний загін врахувати помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 попередньо зараховане у 2009 році Львівським прикордонним загоном навчання у Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року позов задоволено.
3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в позові відмовлено.
4. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін постанову суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника Львівського прикордонного загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення.
6. З вересня 1994 року по червень 1996 року позивач навчався у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.
7. Наказом начальника Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою № 73-а від 1 вересня 1994 року позивача було зараховано на навчання, а наказом № 67 від 14 червня 1996 року позивачу було вручено атестат та нагрудний знак випускника військового ліцею.
8. 16 лютого 2009 року позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Львівського прикордонного загону щодо зарахування йому навчання у Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років, однак не отримав жодної відповіді з цього приводу.
9. 6 лютого 2019 року позивач звернувся з запитом на ім`я начальника Львівського прикордонного загону щодо надання витягу з послужного списку та довідки про вислугу років.
10. 12 лютого 2019 року начальник Львівського прикордонного загону позивачу повідомив, що жоден військовий ліцей чи ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою відповідно до чинного законодавства не є військово-навчальним закладом, навчання у таких ліцеях не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, а тому на зарахування навчання у Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років немає правових підстав.
11. Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до долучених до матеріалів довідок Луганського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою імені героїв Молодої гвардії від 6 серпня 2008 року, Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою був створений відповідно до постанов Кабінету Міністрів України 1992 року №490, 1993 №75 та наказу Міністра оборони України 1992 року №133; з 1993 по 1996 роки ліцей знаходився у системі військової освіти Міністерства оборони України; набір до ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою з 1993 по 1996 роки здійснювався згідно з директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України №28 від 24 лютого 1993 року; підготовку особових справ кандидатів на вступ готували районні, міські та обласні військові комісаріати за місцем мешкання, які потім відправляли до ліцеїв, на підставі чого і зроблено висновок про задоволення позову.
13. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій щодо незарахування ОСОБА_1 навчання в Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Також суд першої інстанції послався на принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі.
14. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що навчання позивача в Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому суд апеляційної інстанції послався на практику розгляду аналогічних спорів Верховним Судом України, зокрема, на постанову від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. Позивач, не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, вважає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та офіційного тлумачення положень цієї статті в Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року прийняте органом Держприкордонслужби рішення про зарахування часу навчання військовослужбовця до вислуги років є індивідуальним актом, який вичерпує свою дію фактом його виконання, і не може бути скасоване чи змінене ні цим, ні вищим органом.
16. Водночас судом апеляційної інстанції досліджувались зовсім інші обставини, які не були предметом судового розгляду, а саме те, що навчання у Луганському військовому ліцеї з посиленої військово-фізичною підготовкою не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходження військової служби.
17. Також позивач зазначає, що станом на час його вступу до Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою діяла редакція Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року, тому при нарахуванні вислуги років військовослужбовцям, які в період з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року навчались у військових ліцеях, необхідно керуватись нормами вказаного Закону в редакції від 25 березня 1992 року відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України.
18. Позивач вказує, що фактично почав проходити військову службу з 1 вересня 1994 року, тобто з моменту прибуття до військово-навчального закладу та закінчив по завершенню навчання 14 червня 1996 року згідно з абзацом 3 частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що діяла на час навчання).
19. У відзиві на касаційну скаргу Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не погоджується з касаційною скаргою, просить залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
21. З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, спір виник з приводу неврахування відповідачем періоду навчання позивача в Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до строку військової служби, а отже й до вислуги років.
22. Як слушно зазначає позивач та вказано судами, стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що була чинною протягом строку навчання позивача в ліцеї) пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаному у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
23. Станом на час виникнення спірних правовідносин жодна норма Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи будь-якого іншого закону не відносить період навчання у ліцеї до періоду військової служби.
24. Крім того, Верховний Суд України в своїх рішеннях (зокрема, від 16 квітня 2013 року у справі №21-107а13, від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року№ 490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Вказаною постановою затверджено перелік вищих навчальних закладів, в яких здійснюватиметься військова підготовка студентів.
25. Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, в якому навчався позивач, відсутній у вказаному переліку.
26. Отже, цей ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому строк навчання позивача не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 зазначеного Закону, про що обґрунтовано вказано судом апеляційної інстанції.
27. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №825/1086/17, де вказав, що оскільки коледж, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом, у якому особи, що відповідають вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходять військову службу, то правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача період навчання його у коледжі відсутні.
28. Варто також зауважити, що частина третя статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що була чинною протягом строку навчання позивача в ліцеї) передбачала, що громадяни України, які призвані або добровільно вступили на військову службу, приймають Військову присягу на вірність народу України і тільки після цього можуть бути направлені на навчання чи для інших військових потреб за межі України.
29. Тобто відповідно до вказаної норми, як і відповідно до норми в чинній редакції, вступ на військову службу супроводжується прийняттям (складенням) Військової присяги на вірність народу України.
30. Наявна в матеріалах справи копія тексту Військової присяги на вірність народу України ОСОБА_1 датована 7 вересня 1997 року, що свідчить про те, що позивач, навчаючись в ліцеї, Військової присяги на вірність народу України, не приймав, а отже передчасним є твердження про перебування позивача на військовій службі в період його навчання в ліцеї. Наведене спростовує відповідні аргументи позивача про те, що він фактично почав проходити військову службу з 1 вересня 1994 року, тобто з моменту прибуття до військово-навчального закладу.
31. За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що відповідач неправомірно не врахував строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до строку його військової служби.
32. Доводи позивача про те, що відповідачем прийнято рішення про зарахування часу навчання військовослужбовця до вислуги років і це рішення є індивідуальним актом, який вичерпує свою дію фактом його виконання, і не може бути скасоване чи змінене ні цим, ні вищим органом, є безпідставними.
33. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).
34. Матеріали справи не містять жодного документу, який би можна було кваліфікувати як індивідуальний акт, відповідно до якого відповідачем зараховано строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до строку його військової служби.
35. Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин роз`яснення Міністерства юстиції України, згідно з яким при нарахуванні вислуги років військовослужбовцям, які в період з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року навчались у військових ліцеях, необхідно керуватись нормами Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року, є безпідставними, оскільки роз`яснення Міністерства юстиції України не є нормативним актом, не є обов`язковим для учасників правовідносин та суду, однак може бути використане судом для обґрунтування рішення.
36. Включення до послужного списку та подальше виключення з нього вказаного періоду навчання ОСОБА_1 у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою також не може свідчити про протиправність дій Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з огляду на таке.
37. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
38. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
39. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
40. У справі Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України» йдеться про принцип «належного урядування».
41. Так, в пункту 71 цього рішення вказано, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).
42. Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 не зазначив, на які права, свободи чи інтереси вплинули дії відповідача щодо неврахування навчання позивача у Луганському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років. Не зазначив позивач про це і в касаційній скарзі. Зміст скарги свідчить про незгоду з такими діями відповідача, однак не містить жодної згадки про порушення прав позивача.
43. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до виправлення державним органом власних помилок, а також відсутність будь якого втручання в права позивача, тобто відсутність порушеного права останнього, дії Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо виключення з послужного списку та неврахування періоду навчання ОСОБА_1 у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою слід кваліфікувати як виправлення державним органом власної помилки, яка водночас не призвела до непропорційного втручання в права позивача, що свідчить про правомірність дій відповідача.
44. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
45. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року у справі №1.380.2019.000865 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
А.Г. Загороднюк,
Судді Верховного Суду