Справа № 686/19551/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/19551/19

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О.В.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

29 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. На обґрунтування своїх вимог він вказав, що 16 липня 2019 року інспектором роти №3 першого батальйону патрульної поліції у м. Хмельницькому УПП у Хмельницькій області винесено стосовно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП. У постанові відповідач стверджує, що ним порушено п. 16.1 ПДР порушення водіями транспортного засобу правил проїзду регульованого перехрестя. Зазначає, що постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Так їдучи по вул. Свободи, під`їжджаючи до регульованого перехрестя він збавив швидкість, упевнившись, що пішоходів та машин немає почав повертати на знак зеленої стрілки, при вже повороті пішохід був на тротуарі за пару метрів від проїзної частини, але я йому перешкоди не створив.

Відповідач, у надісланому до суду першої інстанції відзиві, вказав, що 15.07.2019 року під час виконання своїх службових обов`язків, працівниками патрульної поліції було виявлено, що позивач близько 22 години 44 хвилини керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Golf ВХ0639ВХ в м. Хмельницький на перехресті вулиць Свободи та Проспект Миру при повороті праворуч не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, чим порушив п.16.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2019 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Скасовано постанову інспектора УПП в Хмельницькій області Малімон Дмитра Олександровича серії ЕАВ №1332496 від 15.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду від 23.09.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 15.07.2019 року під час виконання своїх службових обов`язків, працівниками патрульної поліції було виявлено, що позивач близько 22 год. 44 хв. керуючи транспортним засобом на перехресті вулиць Свободи та Проспект Миру при повороті праворуч не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, чим порушив п. 16.1 ПДР України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КАС України про адміністративні правопорушення. Тому, на думку відповідача, правомірно було винесено постанову по справі та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 року відкрито апеляційне провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року за клопотанням ОСОБА_1 судове засідання призначено в режимі відеоконференції.

Позивач, не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, інших заяв чи клопотань суду теж не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з таких підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 15 липня 2019 року інспектором роти №3 першого батальйону патрульної поліції у м. Хмельницькому УПП у Хмельницькій області Малімон Д.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 гривень.У постанові відповідач стверджує, що ним порушено п. 16.1 ПДР порушення водіями транспортного засобу правил проїзду регульованого перехрестя.

У свою чергу, позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Так, їдучи по вул. Свободи, під`їжджаючи до регульованого перехрестя він збавив швидкість, упевнившись, що пішоходів та машин немає почав повертати на знак зеленої стрілки, при вже повороті пішоход був на тротуарі за пару метрів від проїзної частини, але я йому перешкоди не створив.

Згідно п. 16.1 ПДР перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету.

Відповідно до ч. 2ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову, оскільки об`єктивно встановлено, що 15 липня 2019 року інспектором роти №3 першого батальйону патрульної поліції у м. Хмельницькому УПП у Хмельницькій області Малімон Д.О. безпідставно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 гривень.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух« передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставність винесення спірної постанови саме на момент її винесення. Суд не повинен перебирати на себе не властиві функції і фактично здійснювати замість поліцейського розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанови.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, а не на припущеннях.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, аналіз вищенаведених правових норм вказує на те, що відповідачем дотримано процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, таким чином не існує сумнівів щодо правомірності винесеної інспектором оскаржуваної постанови.

Слід наголосити, що працівниками поліції сформували матеріали правопорушення. Відтак, відповідачем зібрано та надано суду докази на підтвердження факту вчинення правопорушення та правомірності своїх дій.

Варто зазначити, що Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій повинен надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю.

Правилами дорожнього руху передбачено, що пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч

Згідно ст. 17 Закону України "Про дорожній рух" пішохід, тобто особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу , має право, на переважне перетинання проїзної частини по позначених пішохідних переходах. При цьому, пішохід зобов`язаний перетинати проїзну частину автомобільної дороги, вулиці по пішохідних переходах, а в разі їх відсутності - на перехрестях по лінії тротуарів і узбіч.

Згідно п. 8.7.3. (е) ПДР України, стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

За таких обставин, колегія суддів зважає на те, що навіть рухаючись на стрілку зеленого кольору на табличці, водій зобов`язаний надати перевагу в русі пішоходам, незалежно від того, на якій смузі для руху вони перебувають.

Крім того, пункт 16.2 ПДР України визначає, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Відповідно до ПДР України дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП України передбачено, порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Колегія суддів враховує, що водій зобов`язаний передбачити та надати переважне право пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю у встановленому для цього місті.

Суд першої інстанції посилався на те, що представник відповідача не надав суду доказів правомірності винесеного рішення. Однак, колегія суддів не погоджується з твердженням суду, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до водія, представився, пояснив причину запинки, а саме: порушення правил переїзду перехресть. У свою чергу, під час спілкування ОСОБА_1 пояснив, що пішохід стояв на краю проїзної частини, та просив поліцейського обмежитись попередженням. В подальшому, поліцейським було роз`яснено, що вимоги ст. 63 Конституції. Також, з відеозапису встановлено, що автомобіль позивача здійснює проїзд пішоходного переходу та через 2 секунди в полі зйомки відеореєстратора з`являється пішохід. При цьому, по вулиці Свободи в м. Хмельницький проїзна частина містить 4 смуги для руху, по 3,6 м. кожна, при цьому, автомобіль поліції знаходиться на четвертій крайній лівій смузі, а тому враховуючи ширину проїзної частини та час, за який пішохід дійшов до четвертої смуги для руху, є очевидним, що в момент проїзду пішохідного переходу позивачем, пішохід вже знаходився на проїзній частині.

В даному випадку, колегія суддів зауважує, що заперечення, позивача щодо не вчинення ним адміністративного правопорушення та безпідставність винесення постанови, спростовується вищевказаними доказами і вказують на те, що звернення позивача до суду пов`язане не із захистом його порушених прав у сфері публічно-правових відносин, а є обраним останнім способу захисту та уникнення адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, стосовно недоведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, тому підстави для скасування постанови серії ЕАВ №1332496 від 15.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - відсутні.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 жовтня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.