Справа № 520/9526/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/9526/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Омельницької Т.В. ,

представника відповідача Зуб Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.09.19 року по справі № 520/9526/19

за позовом ОСОБА_2

до Харківської обласної ради

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обласної ради, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Харківської обласної ради від 08 серпня 2019 року за №212-ос в частині рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного управління виконавчого апарату Харківської обласної ради з 15 лютого 2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Не погодившись з вказаним висновком, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 скасувати, справу повернути до суду першої інстанції вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції є помилковим, а відмова у відкритті провадження у справі - відмовою у правосудді за наявності обставин порушеного позивача, що не відповідає приписам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, відповідно до ст. 9 Конституції України.

В судовому засіданні представник позивача просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та справу направити для продовження розгляду до Харківського коружного адміністративного суду.

Представник відповідача в судовому засіданні просив ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі №520/2442/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_2 до Харківської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Харківської обласної ради №25-ос від 14.02.2019. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного управління виконавчого апарату Харківської обласної ради з 15.02.2019. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Судове рішення набрало законної сили 02.07.2019.

На виконання зазначеного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі №520/2442/19 головою Харківської обласної ради прийнято розпорядження №212-ос від 08.08.2019 року, яким скасовано розпорядження від 14.02.2019 року №25-ос "Про звільнення ОСОБА_2 ", поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного управління виконавчого апарату Харківської обласної ради з 15.02.2019.

Крім того, листом Харківської обласної ради №01-43/2369 від 28.08.2019 року на адвокатський запит представника позивача від 21.08.2019 року, повідомлено, що ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника юридичного управління виконавчого апарату Харківської обласної ради у точній відповідності до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі №520/2442/19 та вказано, що оскільки зазначене рішення суду не порушує питання щодо внесення змін до структури обласної ради та відновлення в структурі виконавчого апарату обласної ради юридичного управління, такі зміни не проводились. Додатково зазначено, що ОСОБА_2 письмово попереджено про відсутність посади начальника юридичного управління в структурі виконавчого апарату обласної ради та запропоновано посаду головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого апарату обласної ради та посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів та природокористування управління з питань комунальної власності виконавчого апарату ради.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

З положень наведеної вище норми КАС України вбачається, що застосування судом цієї норми, як підстави для відмови у відкритті провадження у справі можливе виключно за наявності таких підстав: 1) спір виник між тими самими сторонами; 2) є спір про той самий предмет; 3) є спір з тих самих підстав; 4) є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Так, підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення мас коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 р. у справі № 809/487/18.

З матеріалів справи судом встановлено, що в межах справи № 520/9526/19 ОСОБА_2 оскаржує законність розпорядження Харківської міської ради № 212-ос від 08.08.2019, яке стосується поновлення її на посаді начальника юридичного управління виконавчого апарату обласної ради, яка на даний час відсутня в її структурі.

В той час, у справі № 520/2442/19 позивачем оскаржувалось розпорядження № 25-ос від 14.02.2019 "Про звільнення ОСОБА_2 "

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що хоча позовні заяви у цих справах і мають однаковий предмет - оскарження розпорядження Харківської міської ради, однак підстави позовних заяв є різними, що виключає можливість застосування судом, в цьому випадку, положень п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Крім того, посилання суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі стосуються саме порядку виконання судового рішення у справі № 520/2442/19, колегія суддів вважає помилковими, з урахуванням наступного.

Наявність спеціальної процедури, визначеної ст. 383 КАС України, не перешкоджає та не виключає права на позов, якщо позивач вважає, що саме у такий спосіб захист його порушеного права буде ефективним.

Тобто, процесуальним наслідком розгляду заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України є судове реагування на протиправне (незаконне) рішення, дію (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень шляхом постановлення окремої ухвали без проведення повноцінного судового розгляду та з`ясування всіх обставин порушеного права. Таке рішення приймається за скороченою процедурою, тобто має наслідком найшвидше відновлення порушеного права позивача.

В той же час, процесуальним наслідком оскарження рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень в позовному провадженні - є прийняття судового рішення за наслідками дослідження обставин справи, отримання процесуальних заяв сторін по суті справи та всіх необхідних доказів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що, відмовляючи у відпритті провадження за позовом ОСОБА_2 , судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та зміст позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі "Мушта проти України", заява № 8863/06, пункти 37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення питання та порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року по справі № 520/9526/19 скасувати.

Справу № 520/9526/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року