Справа № 810/1391/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 810/1391/16

адміністративне провадження № К/9901/2733/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишов О. О.

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 810/1391/16

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (колегія у складі суддів: С. В. Харченко, О. В. Басай, А. С. Волков) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року (колегія у складі суддів: В. О. Аліменко, М. І. Кобаль, А. Ю. Кучма),

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся з адміністративним позовом до Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області (правонаступником, якої є Білоцерківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області, далі - відповідач,) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними та скасувати накази відповідача:

від 04 лютого 2016 року № 2-о щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 з 05 лютого 2016 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та визнати його поновленим на посаді з 01 липня 2015 року;

від 21 березня 2016 року № 22 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни, що виявилось у прогулах без поважних причин;

від 21 березня 2016 року № 3-о щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов`язати відповідача допустити ОСОБА_1 до роботи у Ставищенському відділенні Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у адміністративній справі № 810/3394/15 наказом відповідача від 04 лютого 2016 року № 2-о позивач був поновлений на раніше займаній посаді з порушенням вимог трудового законодавства та у подальшому був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з роботи за прогули без поважних причин.

Позивач зазначив, що твердження відповідача про те, що позивач допустив прогули без поважних причин не відповідають дійсності, оскільки він з`являвся на службу до Ставищенського відділення Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що розташоване в смт. Ставище, де він працював до свого звільнення, але не був допущений до роботи. Позивач стверджував, що відповідач незаконно, без його згоди, змінив істотні умови праці і визначив йому місце роботи в іншій місцевості - місті Тетієві, де й фіксував факти невиходу позивача на роботу. Таким чином, на думку позивача, він був безпідставно та незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з публічної служби.

3. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

4. 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд, а також зобов`язати суд першої (апеляційної) інстанцій, наряду з іншими позовними вимогами, розглянути позовні вимоги щодо оплати лікарняного листа за період втрати тимчасової працездатності за період з 24 червня по 08 липня 2015 року.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України вказану касаційну скаргу залишено без руху, надавши строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків - 30 днів з моменту отримання зазначеної ухвали.

6. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

7. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 грудня 2017 року, визначено склад суддів: Білоус О. В. - головуючий суддя, , Желтобрюх І. Л., Стрелець Т. Г.

9. Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2017 року задоволено заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та поновлено цей строк; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 26 січня 2018 року.

10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року № 623/0/78-19 в зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О. В. призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2019 року, визначено склад суддів: Яковенко М. М. (головуючий суддя), Дашутін І. В., Шишов О. О.

12. Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з серпня 1994 року по липень 2015 року працював в органах доходів і зборів України.

14. Наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 15 грудня 2014 року № 5-о ОСОБА_1 призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області в порядку переведення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, про що є відповідний запис у трудовій книжці позивача про призначення його на вищезазначену посаду.

15. У липні 2015 року наказами Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01 липня 2015 року № 62 та 01 липня 2015 року № 26-о ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та звільнено його з займаної посади.

16. Не погоджуючись із звільненням, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, внаслідок чого, постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у адміністративній справі № 810/3394/15 у позові відмовлено.

17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року наведене вище судове рішення скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано накази Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01 липня 2015 року № 62 та 01 липня 2015 року № 26-о.

Зобов`язано Тетіївську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області поновити ОСОБА_1 на роботі в Тетіївській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

18. Судами встановлено, що із вказаного судового рішення вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 та відповідно до наказу Тетіївській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 15 грудня 2014 року № 5-о його було переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і фізичних осіб Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

19. 16 червня 2015 року позивач не з`явився на своєму робочому місці у м. Тетієві, про причини своєї неявки колег не повідомив, у зв`язку з чим заступником начальника відділення - начальником відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ ОСОБА_2 було складено доповідну записку про відсутність ОСОБА_1 на роботі та складено відповідний акт про його відсутність на робочому місці.

20. 19 червня 2015 року до відповідача засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про надання йому роз`яснень щодо причин переведення на роботу до Тетіївської ОДПІ, яка знаходиться за адресою: м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 22.

21. У згаданому судовому рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року зазначено, що 22 червня 2015 року позивачу у відповідь на його звернення було направлено лист № 334/Г/040, в якому роз`яснено, що ОСОБА_1 зарахований до штату Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління дів і зборів з фізичних осіб про що свідчить власноручно написана заява про його переведення.

22. Судом першої та апеляційної інстанцій у справі № 810/3394/15 було встановлено, що робоче місце позивача є Тетіївська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка знаходиться за адресою: м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 22 та причиною скасування рішення про звільнення позивача з роботи через прогул (невихід на роботу за адресою м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 22 ) стало не порушення щодо зміни умов праці, а недотримання вимог заборони звільнення у період тимчасової непрацездатності.

23. У подальшому наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 04 лютого 2016 року № 2-о, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у адміністративній справі № 810/3394/15, позивач був поновлений з 05 лютого 2016 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

24. Після того, як відповідач поновив позивача на роботі на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у адміністративній справі № 810/3394/15, ОСОБА_1 до приміщення Тетіївської ОДПІ, в якому розташований відділ адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, прибути відмовився, до виконання службових обов`язків не приступив.

25. Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що 04 лютого 2016 року Тетіївська ОДПІ направила на адресу позивача цінний лист з повідомленням про вручення від 04 лютого 2016 року № 113/г/040 з копією наказу від 04 лютого 2016 року № 2-«о» «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », який був отриманий позивачем 09 лютого 2016 року.

26. У вищевказаному листі було повідомлено позивача про необхідність для виконання своїх посадових обов`язків з`явитися до Тетіївської ОДПІ за адресою м. Тетіїв, вул . Цвіткова , 22 із трудовою книжкою, та листом непрацездатності з 24 червня 2015 по 26 червня 2015 року

27. Проте, на робоче місце у Тетіївській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області позивач не з`явився, до виконання службових обов`язків не приступив. Листом від 09 лютого 2016 року позивач повідомив керівника податкового органу про те, що його робоче місце знаходиться в смт. Ставище, коштів на проїзд до м. Тетієва він не має, тому працювати буде у Ставищенському відділенні Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

28. Оскільки, станом на 11 лютого 2016 року позивач до Тетіївської ОДПІ не з`явився у зв`язку з чим на його адресу було направлено цінний лист № 126/Г/10-23-040 (з повідомленням про вручення, який був отриманий адресатом 12 лютого 2016 року) яким повідомили що ОСОБА_1 необхідно було приступити до виконання функціональних обов`язків з 10 лютого 2016 року в Тетіївській ОДПІ ГУ ДФС за адресою м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 22 кабінет № 17 протягом робочого дня з 09:00 по 18:00 годин.

29. 16 лютого 2016 року на адресу позивача вдруге було направлено лист № 128/г/10-23-040 з проханням прибути на робоче місце (м. Тетіїв, вул. Цвіткова , 22 ) та надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 10 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року.

30. На вищевказані листи, позивач листом від 18 березня 2016 року (вх. 21.03.2016 № 735/5) пояснень стосовно відсутності на робочому місці з 10 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року та трудову книжку не надав, та повторно повідомив, що його робоче місце знаходиться в смт. Ставище, тому працювати буде у Ставищенському відділенні Тетіївської ОДПІ.

31. З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду і вирішення справи судами було досліджено особову справу ОСОБА_1 , табелі обліку робочого часу позивача, журнал реєстрації виходу на роботу по Ставищенському відділенні Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області з яких вбачається, що 04 лютого 2016 року Тетіївська ОДПІ листом від 12 лютого 2016 року № 254/9/10-23-040 звернулася до КЗ «Ставищенської центральної лікарні», в якому просила надати інформацію щодо відкриття листка непрацездатності на ОСОБА_1 протягом періоду з 05 лютого 2016 року. На що КЗ «Ставищенська центральна лікарня» листом від 16 лютого 2016 року № 134 (вх. № 610/9 від 17 лютого 2016 року) повідомила, що лист непрацездатності гр. ОСОБА_1 в період з 05 лютого 2016 року не відкривався.

32. Також, 12 лютого 2016 року Тетіївська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листом № 253/9/10-23-040 звернулася до Ставищенського районного центру зайнятості, в якому просили надати інформацію щодо перебування на обліку в Ставищенського районного центру зайнятості ОСОБА_1 протягом періоду з 05 лютого 2016 року, на що Ставищенський районний центр зайнятості повідомив, що на обліку у Ставищенському районному центрі зайнятості протягом періоду з 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 не перебував.

33. Разом з тим, відповідно до відомостей, внесених до табелів обліку робочого часу працівників Тетіївської ОДПІ за лютий-березень 2016 року, у робочі дні з 05 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року позивач на робочому місці не з`являвся.

34. В журналах обліку виходу на роботу працівників Тетіївської ОДПІ області підписи позивача за вказаний період також відсутні.

35. На підтвердження фактів відсутності позивача, на робочому місці в Тетіївській ОДПІ у періоди з 10 лютого 2016 року по 12 лютого 2016 року, з 15 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року, з 22 лютого 2016 року по 26 лютого 2016 року, з 29 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, з 09 березня 2016 року по 12 березня 2016 року, з 14 березня 2016 року по 18 березня 2016 року та 21 березня 2016 року відповідачем надано акти, складені його посадовими особами.

36. З огляду на вищевикладене та керуючись статтею 43 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Тетіївська ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, як роботодавець, надано подання від 10 березня 2016 року № 232/10/040 Голові профспілкового комітету Тетіївської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 , який вчинив прогул протягом дванадцяти робочих днів (10, 11, 12, 15, 16, 17, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 01, 02, 03, 04, 09 березня 2016 року). Надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі відмовився. Отже відсутність позивача на роботі з 10, 11, 12, 15, 16, 17, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 01, 02, 03, 04, 09 березня 2016 року визнано прогулами без поважних причин.

37. 15 березня 2016 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників органів державної фіскальної служби Тетіївської ОДПІ прийнято рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин про що винесено повідомлення від 16 березня 2016 року № 1 профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників органів державної фіскальної служби Тетіївської ОДПІ надав відповідачу згоду на звільнення ОСОБА_1

38. Наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21 березня 2016 року № 22 ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 147 КЗпП України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

39. А також, наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21 березня 2016 року № 3-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

40. Позивач вважаючи незаконними накази та його звільнення звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

41. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, висновувався на тому, що Ставищенське відділення є структурним підрозділом Тетіївської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області. Із штатного розпису Тетіївської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області вбачається, що посада головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, яку обіймав позивач і на яку був поновлений, належить до штатних одиниць безпосередньо управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, у той же час, така посада не передбачена штатним розписом Ставищенського відділення, а отже позивач повинен був приступити до своїх обов`язків у Тетіївській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

42. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

43. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його позовних вимог та апеляційної скарги, зокрема наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій надано невірну правову оцінку правомірності дій відповідача, оскільки, на думку позивача, з 15 грудня 2014 року його робочим місцем залишалося, з мовчазної згоди, у Ставищанському відділенні Тетіївської МДПІ, що підтверджується табелями обліку робочого часу за березень-травень 2015 року, графіком чергувань у січні-квітні 2015 року, згоди на зміну робочого місця позивач не надавав.

44. При цьому, скаржник звертає увагу, що до завершення розгляду справи судом першої інстанції, позивачем у порядку статті 51 КАС України були збільшені позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача оплати лікарняного листа за період тимчасової непрацездатності з 24 червня по 08 липня 2015 року (заява від 13 вересня 2016 року). Також на вимогу суду першої інстанції позивачем була подана заява 29 вересня 2016 року з уточненням позовних вимог, в якій також було вказано вимогу про стягнення з відповідача оплати вищевказаного лікарняного листа.

45. Проте, суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у зв`язку з неоплатою лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності з 24 червня 2015 по 08 липня 2015 року, а апеляційний суд не дослідив зазначену обставину справи, та не обґрунтував, у чому полягає законність рішення суду першої інстанції в частині ухилення від розгляду позовних вимог в повному обсязі, проте залишив рішення суду першої інстанції без змін.

46. Станом на 31 жовтня 2019 року письмового відзиву або заперечення на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

47. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.

48. Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

49. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

50. Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

51. В силу приписів статті 21 КЗпП України, трудовий договір, як угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, власник покладає на працедавця обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Факт укладення трудового договору та визначення його істотних умов, як правило, оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

52. Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

53. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності, обставини за яких вчинено проступок, а також вина працівника.

54. Частиною першою статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

55. Статтею 51 КЗпП України встановлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

56. Статтею 139 КЗпП України визначено обов`язок працівників працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

57. Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення

58. Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

59. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку..

60. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

61. Отже, з аналізу норми пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України вбачається, що необхідною підставою для звільненні працівника за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є відсутність на роботі працівника без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. При цьому, поважність причин, виключають вину працівника щодо відсутності на роботі.

62. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 10 лютого 2016 року по 12 лютого 2016 року, з 15 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року, з 22 лютого 2016 року по 26 лютого 2016 року, з 29 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, з 09 березня 2016 року по 12 березня 2016 року, з 14 березня 2016 року по 18 березня 2016 року та 21 березня 2016 року позивач був відсутній на робочому місці, що ним не заперечується. Відповідачем вживалися заходи з метою отримання пояснень щодо причин відсутності позивача на роботі, які виявилися безрезультатними. Відсутність позивача на роботі без поважних причин належним чином задокументовано відповідачем.

63. За таких обставин, як правильно вважали суди, у відповідача виникли підстави, передбачені пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, для розірвання з позивачем трудового договору.

64. Твердження позивача про те, що відповідач незаконно, без згоди позивача, змінив істотні умови праці і визначив йому місце роботи в іншій місцевості, Судом до уваги не приймаються, оскільки не відповідають умовам трудового договору та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

65. При цьому, судами першої як і судом апеляційної інстанції було встановлено, що в складі Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області функціонує 18 структурних підрозділів, у тому числі: управління доходів і зборів з фізичних осіб (відділ адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ, в якому обіймав посаду позивач, входить до складу управління) та Ставищенське відділення.

66. Управління доходів і зборів з фізичних осіб є структурним підрозділом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що знаходиться у приміщенні цього органу доходів і зборів за адресою його місцезнаходження у м. Тетієві.

67. Ставищенське відділення є структурним підрозділом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що знаходиться за адресою: смт. Ставище, вул. Генерала Кравченко, буд. 1.

68. Із штатного розпису Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області вбачається, що посада головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, яку обіймав позивач і на яку був поновлений, належить до штатних одиниць безпосередньо управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській, у той же час, така посада не передбачена штатним розписом Ставищенського відділення.

69. Відтак, з урахуванням встановлених судами обставин справи, суди дійшли до обґрунтованого висновку, що позивач повинен був приступити до своїх обов`язків у Тетіївській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській.

70. Додаткового слід відзначити, що позивач до свого звільнення, обіймаючи посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, працював у Ставищенському відділенні внаслідок усної домовленості між ним і колишнім керівником податкового органу, проте документально це місце роботи в якості істотних умов праці між позивачем і роботодавцем не оформлювалось.

71. Відтак, аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

72. Щодо твердження скаржника про те, що до завершення розгляду справи судом першої інстанції, ним у порядку статті 51 КАС України були збільшені позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача оплати лікарняного листа за період тимчасової непрацездатності з 24 червня по 08 липня 2015 року, Суд зазначає наступне.

73. Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України (в редакції, чинною до 15 грудня 2017 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

74. Частиною першою статті 51 КАС України (в редакції, чинною до 15 грудня 2017 року) передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

75. Відповідно до частини другої статті 11 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

76. Тобто, в даному випадку позивач скористався своїм правом, визначеним частиною першої статті 51 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), щодо уточнення позовних вимог, в якій було вказано вимогу про стягнення з відповідача оплати лікарняного листа, шляхом подання відповідної заяви. При цьому, вказана заява була прийнята судом першої інстанції, але залишилась без належного реагування, оскільки як вбачається з рішення суду першої інстанції вимоги стосовно стягнення з відповідача грошових коштів в зв`язку з неоплатою лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності з 24 червня 2015 року по 08 липня 2015 року не розглянуті судом. Судом апеляційної інстанції також не було враховано вищезазначену заяву скаржника, та вимоги в цій частинні не вирішені.

77. З огляду на вказані положення процесуального закону, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення процесуального права, не вирішивши спір щодо частини позовних вимог, які позивачем заявлялись, тому в цій частині справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

78. Відповідно до статті 242 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

79. За приписами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

80. Згідно з частиною третьою статті 341 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року), суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

81. За приписами частини другої статті 341 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

82. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Керуючись ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, в частині визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Справу, в частині позовних вимог щодо стягнення з Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області грошових коштів у зв`язку з неоплатою лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності з 24 червня 2015 по 08 липня 2015 року, направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов