Справа № 1.380.2019.002145
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8003/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І., час ухвалення судового рішення 17 год 20 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 01 липня 2019 року) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) №ЛВ1658/1696/АВ/ФС від 04.04.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на порушення процедури проведення інспекційного відвідування, оскільки матеріали справи не містять передбачених законом підстав здійснення такого заходу. Також, апелянт вказує на те, що акт інспекційного відвідування не може бути підставою для винесення постанови про накладення штрафу, оскільки відсутній у вичерпному переліку рішень, які визначені Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509), на підставі яких такі приймаються.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держпраці у Львівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Термлецького Д.Р., який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на підставі наказу №0624-П від 18.03.2018 у період з 19.03.2019 по 20.03.2019 проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 , про що посадовою особою контролюючого органу було складено акт №ЛВ1658/1696/АВ від 20.03.2019, яким встановлено порушення позивачем законодавства про працю, зокрема, останнім індексація заробітної плати не нарахована та не проведена до оплати наступним працівникам : продавцю консультанту непродовольчих продуктів - ОСОБА_2 , посадовий оклад якої затверджений штатними розписами від 01.03.2016 у розмірі 1600,00 грн, а з 03.01.2017 в розмірі 3200,00 грн та з 01.01.2018 в розмірі 3750 грн. Таким чином, індексація заробітної плати за наступні періоди : з червня по грудень 2016 року, з червня по грудень 2017 року не нарахована та не проведена до оплати ОСОБА_2 ; продавцю консультанту непродовольчих продуктів ОСОБА_3 , посадовий оклад якої затверджений штатними розписами від 01.03.2016 у розмірі 1600,00 грн, з 03.01.2017 в розмірі 3200,00 грн. Таким чином, індексація заробітної плати за наступні періоди : за період з червня по грудень 2016 року, з червня по грудень 2017 року не нарахована та не проведена до оплати ОСОБА_3 ; слюсарю із складання металевих конструкцій ОСОБА_4 , посадовий оклад якого затверджений штатним розписом від 01.03.2016 у розмірі 1600,00 грн. Таким чином, індексація заробітної плати за період з червня по липень 2016 року не нарахована та не проведена до оплати ОСОБА_4 ; слюсарю із складання металевих конструкцій ОСОБА_5 , посадовий оклад якого затверджений штатним розписом з 03.01.2017 у розмірі 3200,00 грн. Таким чином, індексація заробітної плати за червень 2017 року не нарахована та не проведена до оплати ОСОБА_5 .

На підставі висновків акту перевірки, ГУ Держпраці у Львівській області було внесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ/1658/1696/АВ/П від 20.03.2018, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано їх усунути у строк до 03.04.2019.

Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ 1658/1696/АВ, за результатами розгляду акту інспекційного відвідування №ЛВ1658/1696/АВ від 20.03.2019, було прийняте 27.03.2019, яким розгляд справи призначено на 04.04.2019.

Листом №209/1/11-39 від 27.03.2019 ГУ Держпраці у Львівській області повідомило позивача про розгляд справи 04.04.2019.

За результатами проведеної перевірки ГУ Держпраці у Львівській області було винесено постанову про накладення штрафу №ЛВ1658/1696/АВ/ФС від 04.04.2019, якою у зв`язку з порушенням вимог ч.6 ст.95 КЗпП та ст.33 Закону України «Про оплату праці» та на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України до позивача були застосовані штрафні санкції у розмірі 166 920 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено вимоги ч.6 ст.95 КЗпП України, оскільки не проведено індексацію заробітної плати вказаним у акті перевірки працівникам, а усунення ним виявленого порушення трудового законодавства, не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України. Також, суд вказав, що позивача належно було повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю в розумінні п.6 Порядку № 509.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких він прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч.2 ст.308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації,. пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.50 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015, Держпраці видає в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, фондам загальнообов`язкового державного страхування, виконавчим органам міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, а також центральним органам виконавчої влади обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Колегія суддів зазначає, що порушення визначеного законом порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.

Колегія суддів звертає увагу, що штраф у розмірі 166 920 грн, який було застосовано до позивача, є суттєвим. Така санкція співмірна з покараннями за злочини.

Згідно ч.2 ст.53 Кримінального кодексу України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком №509.

Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно п.4 Порядку №509, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Ключовим правовим питанням у справі є застосування пункту 6 Порядку №509, зокрема, щодо обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.

Відповідно до п.6 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

За змістом п.9 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Пункт 6 Порядку №509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи, в тому числі, рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Згідно п.7 Порядку №509, справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Вказане тлумачення п.6 Порядку №509 відповідає завданню адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (п.5 Порядку №509).

Якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення, то несвоєчасність отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку) не є підставою для визнання постанови протиправною.

Провівши системний аналіз наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що суб`єкт господарювання повинен бути повідомлений про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду, тобто особа не пізніше зазначеного строку вже повинна бути обізнана про місце, дату та час такого розгляду для отримання можливості належним чином підготуватись до розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.65 Господарського кодексу України, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Не є підставою для визнання постанови протиправною у разі несвоєчасного отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку), якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення.

Так, до матеріалів справи долучено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛВ1658/1696/АВ від 27.03.2019, яким уповноважена особа відповідача призначила до розгляду справу про накладення штрафу на позивача на 04.04.2019.

Лист про розгляд справи про накладення штрафу №ЛВ1658/1696/АВ від 27.03.2019, було скеровано позивачу 27.03.2019 з повідомленням про вручення за №879.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, дані про отримання позивачем вказаного виклику у матеріалах справи відсутні, а згідно інформації із сайту Укрпошти щодо штрихкодового ідентифікатора №879 наявні відомості тільки про повернення за зворотною адресою 25.04.2019.

Тобто, лист із викликом про розгляд справи скеровано позивачу за вісім днів до дати розгляду, а інформація про отримання виклику відсутня. Обставин, які б свідчили про ухилення від отримання повідомлення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Стосовно наявної у матеріалах справи телефонограми щодо повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу за номером телефону НОМЕР_1 91, колегія суддів вважає, що така не є належним та допустимими доказом в розумінні ст.72 КАС України, оскільки у зазначеній телефонограмі відсутні відомості про отримання такої позивачем. Також, у вказаній телефонограмі відсутні відомості щодо її змісту.

Отже, відповідач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами належне повідомлення та інформованість позивача та/або його представника про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу.

Той факт, що фактичне одержання надісланого відповідачем повідомлення про розгляд справи не залежить від ГУ Держпраці у Львівській області та знаходиться поза межами його компетенції не звільняє його від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених вказаним пунктом з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 по справі №813/3415/18.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справі «Гримковська проти України» (Grimkovskaya v. Ukraine, заява № 38182/03), рішення від 21.07.2011, Європейський суд з прав людини зробив такий висновок: «Уряд не довів, що заявниця мала реальну можливість брати участь у прийнятті відповідних рішень, включаючи можливість оскарження дій міської влади у незалежному органі. А тому, Суд не може зробити висновок, що у цій справі було досягнуто справедливого балансу».

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пункті 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пункті 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Участь позивача чи його представника при розгляді справи про накладення штрафу, подання ними відповідних доказів, могло вплинути на прийняття відповідних рішень відповідачем.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості брати участь в розгляді зазначеної справи, почути свої права та обов`язки, бути вислуханим, надати заперечення, своєчасно здійснити захист своїх порушених прав, пред`явити факти й наводити аргументи та докази, які могли бути враховані ГУ Держпраці у Львівській області.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оспорювана постанова прийнята відповідачем передчасно, є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги наведені вище положення чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав невірну оцінку фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Стосовно інших доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зокрема, посилання на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №295 від 29.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів вважає такі необґрунтованими, з огляду на наступне.

Дана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 16.05.2017, а саме з дня її публікації в офіційному виданні «Урядовий кур`єрі» №88 від 16.05.2017 та в офіційному віснику України №38 від 16.05.2017.

Зазначена вище постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 відповідно до ст.325 КАС України набула законної сили з дати її прийняття, тобто 14.05.2019.

Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 втратила чинність саме 14.05.2019, тобто до того дня була чинною і підлягала застосуванню. Отже, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 у період з 19.03.2019 по 20.03.2019 було проведене відповідно до чинного на той час законодавства.

Доводи позивача про те, що Порядок №295 на час розгляду даної справи судом першої інстанції втратив чинність, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними з описаних вище мотивів.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що акт інспекційного відвідування не може бути підставою для винесення постанови про накладення штрафу, з огляду на наступне.

Пунктом 27 Порядку №295 (чинного на момент проведення інспекційного відвідування) передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

При цьому, згідно п.29 цього Порядку, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, Порядок №295 чітко визначає, які саме рішення приймає контролюючий орган за результатами проведення інспекційного відвідування.

Крім того, зміст п.29 Порядку спростовує покликання позивача на п.28 цього Порядку, оскільки визначає конкретні порушення, за вчинення яких контролюючий орган вживає заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стосовно розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин, судові витрати позивача, зокрема, судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції від 25.04.2019 в сумі 1921 грн та за подання апеляційної скарги, сплачений на підставі платіжного доручення 16763 від 19.07.2019 в сумі 1921 грн та платіжного доручення 16766 від 09.08.2019 в сумі 582,80 грн слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області в загальній сумі 4424,80 грн.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.6 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі №1.380.2019.002145 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ1658/1696/АВ/ФС від 04 квітня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, Львівська область, місто Львів, площа Міцкевича, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 4424 (чотири тисячі чотириста двадцять чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 30.10.2019.