Справа № 360/4294/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4294/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сватівського відділення поновити виплату щомісячної страхової виплати та виплатити позивачу заборгованість із щомісячної страхової виплати із 01 січня 2017 року (а.с.4-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Перевальським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області позивачу в 2011 року була призначена щомісячна грошова суми у зв`язку із втратою професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Позивач зареєстрований в м. Кипуче Луганської області, де і отримував зазначені виплати. У зв`язку із тим, що м. Кипуче Луганської області відноситься до територій, на яких державні органи не здійснюють своїх повноважень, в листопаді 2014 року він виїхав на підконтрольну державі Україна території. Останнє місце реєстрації як внутрішньо переміщеної особи є м. Сватове Луганської області, де останній 08.06.2017 отримав довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в управлінні соціального захисту Сватівською РДА. 21.06.2018 позивач особисто подав у Сватівське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області заяву на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування). Однак до теперішнього часу відповідачем позивачу не продовжені виплата раніше призначених страхових виплат, та заборгованість із даних виплат за період з 01.01.2017 не виплачена. До 01.01.2017 позивач отримував зазначені виплати в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області за своєю реєстрацією переселенця в м. Сєвєродонецьк. На запит адвоката, відповідач 25.04.2019 надав інформацію, що страхові виплати не поновлені у зв`язку із тим, що на його запит від 21.06.2018 до УСЗН Сватовської РДА з приводу підтвердження місця проживання відповіді не надходило. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 24.10.2019 за вхідним реєстраційним номером 53500/2019 надав відзив на позовну заяву (а.с.21-23), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 , як переміщена особа, звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою від 07.10.2014 про виплату раніше призначених страхових коштів та продовження страхових виплат за умовами Порядку №20. Сєвєродонецьким відділенням у відповідності з положеннями Порядку №20 позивачу продовжено щомісячні страхові виплати та здійснено виплату за період з 01.07.2014 по 31.12.2016. 20 грудня 2016 року на адресу Сєвєродонецького відділення від Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради надійшов витяг з протоколу № 22 в якому повідомлялось, що відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було прийнято рішення щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 . З відзиву вбачається, що у разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу. З урахуванням вищенаведених обставин та вимог законодавства, Сєвєродонецьким відділенням 22.12.2016 прийнято постанову № 1211/1577/33 про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_1 з підстав скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, починаючи з 31.12.2017, а також припинено всі страхові виплати з 01.01.2017.

Позивач 21.06.2018 звернувся до Сватівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з черговою заявою про продовження йому страхових виплат. Сватівським відділенням був направлений запит від 21.06.2018 №03/1213 до управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації щодо підтвердження (скасування) факту проживання/перебування ОСОБА_1 Станом на 22.10.2019 УСЗН Сватівської РДА не надало рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновлені) соціальної виплати до Сватівського відділення. За таких обставин, у ОСОБА_1 не має законних підстав для взяття на облік до Сватівського відділення, а також нарахування та виплати страхових сум потерпілому з червня 2018 року. У разі отримання рішення УСЗН Сватівської РДА про призначення (відновлення) соціальної виплати ОСОБА_1 , Сватівським відділенням буде виплачено страхові виплати позивачу з червня 2018 року, а саме з дати звернення позивачем до Сватівського відділення з відповідною заявою від 21.06.2018 року.

На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 25.12.2001 Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.8, звороотній бік а.с.10).

Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с.9).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 08.06.2017 № ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2 (а.с.102).

На виконання ухвали від 04.10.2019 Управління соціального захисту населення Сватівської райдержадміністрації надало інформацію, в якій останній зазначив, що рішення по скасування довідки ВПО 08.06.2017 № не приймалось (а.с.90).

07.10.2014 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку з заявою, в якій просив тимчасово продовжити раніше призначену страхову виплату (а.с.30).

Постановою від 15.10.2014 №1211/1577/1577/21 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку продовжено ОСОБА_1 виплати з 01.10.2014 по 31.10.2014 включно (а.с.32).

Постановою від 26.01.2015 №1211/1577/1577/22 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку продовжено ОСОБА_1 виплати з 01.01.2015 по 31.01.2015 включно (а.с.36).

Постановою від 13.02.2015 №1211/1577/1577/26 постановлено проводити виплату ОСОБА_1 з 01.02.2015 по 31.05.2015 включно (а.с.43).

24.06.2015 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку з заявою, в якій просив тимчасово продовжити раніше призначену страхову виплату (а.с.47).

Постановою від 25.06.2015 №1211/1577/1577/27 продовжено проводити виплату ОСОБА_1 з 01.06.2015 по 31.11.2015 включно (а.с.49).

Постановою від 05.08.2015 №1211/1577/1577/28 продовжено проводити виплату ОСОБА_1 з 01.06.2015 по 31.11.2015 включно (а.с.51).

Постановою від 14.12.2015 №1211/1577/1577/30 продовжено проводити виплату ОСОБА_1 з 01.12.2015 по 31.12.2015 включно (а.с.55).

05.04.2016 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку з заявою, в якій просив тимчасово продовжити раніше призначену страхову виплату на період 01.07.2016 (а.с.58).

Постановою від 05.04.2016 №1211/1577/1577/31 продовжено проводити виплату ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 31.07.2016 включно (а.с.60).

Постановою від 20.11.2016 №1211/1577/1577/32 продовжено проводити виплату ОСОБА_1 з 01 серпня 2016 року безстроково (а.с.62).

Відповідно до інформації, зазначено в протоколі №22 засідання комісії з питань призначення (відновлення), вирішено не призначати ОСОБА_1 страхові виплати (а.с.64).

Постановою від 22.12.2016 №1211/1577/33 вирішено зняти з обліку справу потерпілого ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року (а.с.65).

21.06.2018 позивач звернувся до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з заявою, в якій просив отримувати виплати, як тимчасово переселена особа, у відділенні виконавчої дирекції Фонду м.Сєвєродонецьку (а.с.72).

21.06.2018 відповідач звернувся до Сєвєродонецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з запитом щодо переведення призначених страхових виплат ОСОБА_1 (а.с.74).

На вищевказаний запит Сєвєродонецьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надано письмову інформацію, в якій зазначено, що страхові виплати ОСОБА_1 здійснено з 01.10.2014 по 31.12.2016. Також зазначено, що перерахунок проведено 01.03.2014, доплата по перерахунку виплачена в повному обсязі, виплата заборгованості по страховим виплатам за період з липня 2014 року по вересень 2014 року виплачена (а.с.75).

Також, 21.06.2018 за №03/1213 відповідач звернувся до управління соціального захисту населення Сватівської РДА з запитом, щодо підтвердження факту проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.76).

На адвокатський запит адвоката позивача від 22.04.2019 (а.с.78), відповідачем надано відповідь в якій вказано, що на даний час УСЗН Сватівської РДА не надало рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначені (відновлені) соціальної виплати до Сватівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (а.с.79).

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надано довідку, в якій зазначено, що як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сєвєродонецьку Луганської області з 01.10.2014 по 31.12.2016. Відділенням були виплачені ОСОБА_1 раніше нараховані, але не виплачені щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2014 по 30.09.2014. 15.12.2016 відділенням була перерахована щомісячна страхова сума ОСОБА_1 в розмірі 710,53 грн за грудень 2016 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.12.2016 №22 відділенням припинено виплату страхових сум ОСОБА_1 з 01.01.2017. У Сватівському відділенні управління ОСОБА_1 не перебуває на обліку та не отримує щомісячні страхові виплати (а.с.26).

Також, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надано письмові пояснення щодо підстав припинення виплати страхових сум ОСОБА_1 (а.с.88-89). В обґрунтування письмових пояснень зазначено, що станом на 22.10.2019 УСЗН Сватівської РДА не надало рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновлені) соціальної виплати до Сватівського відділення. За таких обставин, у ОСОБА_1 не має законних підстав для взяття на облік до Сватівського відділення, а також нарахування та виплати страхових сум потерпілому з червня 2018 року.

Таким чином, судом встановлено, що на сьогоднішній день, відповідач не поновив виплату страхових виплат за його заявою від 21.06.2018 та починаючи з 01 січня 2017 року позивачу не виплачені щомісячні страхові виплати.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Розділом V Закону №1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону №1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як скасування дії довідки ВПО, тобто відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, що відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат (№ рішення в ЄДРСР 76812061).

Оскільки відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, скасування такої довідки також не є підставою для припинення страхових виплат, а також для зняття з обліку страхового випадку та потерпілого.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що припинення з 01 січня 2017 року виплати позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено Сєвєродонецьким відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області протиправно за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом.

Згідно із статтею 44 Закону № 1105-XIV, фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Перелік підстав для відмови у страхових виплатах, визначений ст. 45 Закону № 1105-XIV, є вичерпним.

Як вже було зазначено, 21.06.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив отримувати виплати безстроково, як тимчасово переселена особа, та зазначив, що виплати отримував у відділенні виконавчої дирекції Фонду м.Сєвєродонецьку (а.с.72).

На виконання ч.1,2 ст.44 Закону № 1105-XIV відповідачем не прийнято постанову щодо поновлення чи відмови у виплаті страхових виплат.

При цьому, відповідач 21.06.2018 за №03/1213 звернувся до управління соціального захисту населення Сватівської РДА з запитом, щодо підтвердження факту проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.76).

Суд зазначає, що Законом №1105-ХІV не визначено такої підстави для відмови у страхових виплатах, як відсутність за фактичним місцем проживання.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як наслідок, відповідач не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, доводи відповідача є необґрунтованими та неприйнятними.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправних дій Сєвєродонецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, які виразились у припиненні страхових виплат, знятті з обліку справи та страхового випадку, а також протиправної бездіяльності Сватівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо не поновлення щомісячних страхових виплат позивачу за його заявою від 21.06.2018. Ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною таку бездіяльність відповідача та зобов`язати Сватівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області поновити виплату позивачу щомісячні страхові виплати за його заявою від 21.06.2018 з виплатою усієї суми заборгованості, що утворилась за період, починаючи з 01.01.2017.

Вказаний спосіб захисту повністю відновить порушені права позивача.

Доводи відповідача про те, що суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, є незмістовними, виходячи з наступного.

Так, страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

За положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, до якого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 були внесені зміни у пункт 15. Вказаний пункт викладено в такій редакції:

"15. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

Вказані зміни набули чинності 12.05.2018.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі страхових виплат за минулий період (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Тобто, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Так суд зазначає, що статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Враховуючи викладене, а також виходячи з того, що право на отримання страхових виплат є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку про те, що наявні всі правові підстави для виплати без відтермінування всіх страхових виплат позивачу за період, починаючи з 01 січня 2017 року.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача з виходом за межі заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с.3).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, оскільки Сватівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області є відокремленим підрозділом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області без статусу юридичної особи.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо непоновлення виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за заявою від 21.06.2018.

Зобов`язати Сватівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (ідентифікаційний код 41457883, місцезнаходження: 92600, Луганська область, Сватівський район, місто Сватове, провулок Заводський, буд.9) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з виплатою всієї заборгованість, що виникла за період несплати, починаючи з 01 січня 2017 року.

Допустити рішення до негайного виконання у межах стягнення суми за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (ідентифікаційний код 41313100, місцезнаходження: 93411, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Гвардійський, буд. 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова