Справа № 120/1450/19-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 листопада 2019 року
Київ
справа №120/1450/19-а
адміністративне провадження №К/9901/29103/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 7 червня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року та на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 7 червня 2019 року позов задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 1 січня 2016 року по 20 лютого 2018 року включно індексації грошового забезпечення;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 20 лютого 2018 року включно;

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні 20 лютого 2018 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі Збройних Сил України;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 лютого 2018 року по 07 червня 2019 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовив.
Вказане рішення Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 1 жовтня 2019 року залишив без змін.

Позивач звернувся в Вінницький окружного адміністративного суд з заявою про винесення додаткового судового рішення у справі № 120/1450/19-а з питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд 5 серпня 2019 року постановив додаткове рішення у справі № 120/1450/19-а, про задоволення заяви позивача.

Вказане рішення Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 1 жовтня 2019 року залишив без змін.

В своїй касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 7 червня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року та додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без руху.

Згідно з частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі «КАС України») до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржник просить відстрочити сплату судового збору. Заяву мотивує відсутністю фінансування витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може звільнити від сплати судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке відстрочення застосовується, визначені статтею 8 Закону України Про судовий збір.

Так, суд може звільнити від сплати судового збору за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вищезазначені умови, за наявності яких можливо було б розстрочити сплату судового збору - у скаржника відсутні.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України Про судовий збір, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Крім того, суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі Шишков проти Росії (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, Заява № 8225/78, п. 57).

З урахуванням викладеного, Верховний Суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною четвертою статті 6 Закону України Про судовий збір визначено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Оскільки, Військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 7 червня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року, то судовий збір підлягає сплаті за ті вимоги, які задоволені судом.

Як вже зазначено вище, оскаржуваними судовими рішеннями задоволено кілька вимог немайнового характеру, а саме:

1) суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 1 січня 2016 року по 20 лютого 2018 року включно індексації грошового забезпечення;

2) зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 20 лютого 2018 року включно;

3) визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні 20 лютого 2018 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі Збройних Сил України;

4) зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 лютого 2018 року по 07 червня 2019 року включно.

Вимоги 1-2 та 3-4 взаємопов`язані та по своїй суті складають дві вимоги немайнового характеру.

Отже, суд задовольнив дві вимоги немайнового характеру.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік (чинному на час звернення позивача до суду) станом на 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921 грн.

Виходячи з цього, Військовій частині НОМЕР_1 за подання касаційної скарги на рішення суду у спорі з двома вимогами немайнового характеру має сплатити 3073,60 грн (1 921 грн. х 0,4 х 2 х 200%).

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;
код отримувача ;
банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
код банку отримувача: 899998;
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA7026007;
код класифікації доходів бюджету: 22030102 Судовий збір (Верховний Суд, 055);
призначення платежу: *;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд);
символ звітності банку: 207.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для надання документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 248, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 7 червня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року та на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….
Н.М. Мартинюк
Суддя Верховного Суду