Справа № 520/7445/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 520/7445/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.08.19 року по справі № 520/7445/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії з урахуванням надбавки за таємність у розмірі 10 відсотків до посадового окладу, яку ОСОБА_1 отримував до звільнення з військової служби та з урахуванням якої йому була призначена пенсія з 14.04.2005.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач при перерахунку пенсії діяв не у відповідності до вимог законодавства, а саме не включив до складу грошового забезпечення для перерахунку пенсії надбавку за таємність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинм справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу при звільненні з військової служби призначена пенсія з урахуванням надбавки за безперервну службу у розумінні 90%, в подальшому ця і аналогічні надбавки скасовані, бо вони поглинуті збільшенням посадового окладу, а надбавка за таємність до посадового окладу у розмірі 10 % винагородою за додаткову працю. Враховуючи, що п. 1 постанови КМУ № 103 визнано протиправним та нечинним, це зобов`язує ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням надбавки за таємність до посадового окладу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 проходив публічну військову службу, 14.04.2005 звільнений у запас, одержує пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку виплачує ГУ ПФУ у Харківській області, пенсія призначена .

З посиланням на п. 1 постанови КМУ №103 від 21.02.2018 р. ГУ ПФУ у Харківській області здійснило перерахунок пенсії заявника з 01.01.2018 на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області від 30.03.2018, де у якості складових грошового забезпечення станом на 01.03.2018 р. вказані оклад за штатною посадою, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років у розмірі 50 %.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог. суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу соціального захисту у формі пенсійного забезпечення колишніх військовослужбовців внутрішніх військ унормовані приписами Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та деталізовані приписами Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45; далі за текстом - Порядок №45) і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (затверджено постановою правління ПФУ від 31.01.2007р. №3-1; далі за текстом - Порядок №3-1), а також приписами постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 (положення якої у силу ч.2 ст.265 КАС України діяли у період з 28.02.2018р. по 05.03.2019р.).

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 згаданого закону у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 згаданого закону у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

Так, ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагороди за працю), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю).

Натомість, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагороди за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю).

Правильність такого тлумачення змісту ст.ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 15.02.2018 по зразковій справі №820/6514/17 (Пз/9901/8/18).

Відтак, посилання позивача на положення ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слід визнати юридично неспроможними, адже ця норма не має стосунку до правовідносин з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії за подією збільшення рівня оплати праці діючого військовослужбовця.

Колегія суддів зазначає, що положеннями ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавець делегував КМУ повноваження по визначенню умов та порядку (тобто механізму) перерахунку пенсій.

Початково такий механізм було передбачено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, якою і було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Порядок №45).

Зміни до цього механізму були внесені постановою КМУ від 21.02.2018 №103.

Пункти 1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 визначали у якості бази перерахунку пенсії колишнього військовослужбовця виключно оклад за посадою, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18 (залишеним у силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019р.) були визнані нечинними п.п. 1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018 р. №103.

Таким чином, п.п. 1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018 р. №103 як частини нормативно-правового акту відповідно до ст. 255 та ч.2 ст.265 КАС України утратили чинність з 05.03.2019р.

До указаної дати ці норми права правомірно застосовувались владними суб`єктами - учасниками спірних правовідносин.

Довідка Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Харківській області від 30.03.2018 складена у період часу, коли постанова КМУ від 21.02.2018 р. №103 була чинною.

Зміст згаданої довідки положенням постанови КМУ від 21.02.2018 р. №103 не суперечить.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що у процедурі перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії за ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" юридичне значення має розмір та складові структури винагороди за працю, реально одержаної (а не потенційно можливої до нарахування) діючим публічним службовцем за аналогічною штатною посадою (прирівняною штатною посадою).

Розмір та складові структури власної винагороди за працю пенсіонера згідно з ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підлягають використанню виключно у процедурі призначення пенсії вперше і подальшому збереженню не підлягають.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 15.02.2018 по зразковій справі №820/6514/17 (Пз/9901/8/18).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виплати з винагороди за працю, котрі не існують (відсутні, припинені, скасовані тощо) на момент вирішення питання про перерахунок пенсії, не підлягають включенню до розрахункової бази обчислення розміру пенсії.

Постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 така виплата як надбавка за таємність не передбачена, а наявності приводів для застосування нових видів грошового забезпечення, які були вперше запроваджені цією постановою і не існували до того, відносно позивача судом першої та апеляційної інстанції не виявлено.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, колегія суддів приходить о висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, надано оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі № 520/7445/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 31.10.2019 року