Справа № 640/9821/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2019 року № 640/9821/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали, в спрощеному позовному провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста

Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому, з урахуванням уточненого позову просить суд:

1) визнати бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо ненадання відповіді на заяву Позивача від 15.03.19 про закінчення виконавчого провадження - незаконною.

2) визнати дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, спрямовані на стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення у справі № 2-9944/2010 - незаконними.

3) зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавчі провадження № 58460274 та № 58460342 від 22.02.19.

4) зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві припинити обтяження усього належного ОСОБА_1 майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів з пропуском строку (10.10.2019) подано копії матеріалів виконавчого провадження. Разом з тим, варто зазначити, що подані відповідачем матеріали виконавчого провадження не засвідчені як то передбачає ДСТУ. Згідно вимог КАС України, докази мають бути належними, що в тому числі включає в себе відповідність їх оформлення/засвідчення у відповідності з вимогами встановленим законодавством.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

В провадженні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 49367034 від 18.11.2015, відкрите на підставі виконавчого листа по справі №2-9944/2010, виданого Московським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 004 587 грн. 38 коп.; стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» 200 грн.; стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» держмита в розмірі 1700 грн.; витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Як зазначено позивачем, постановою державного виконавця від 18.11.2015 в рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1

Постановами державного виконавця від 22.02.2019 відкрито виконавчі провадження №58460274 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 100660,74 грн. та № 58460342 щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, у зв`язку з погашенням боргу за кредитним договором Стягувач (ПАТ «Банк «Кліринговий Дім») звернувся до державного виконавця з листом № 02-04/3488 від 16.11.2018 про повернення виконавчого листа № 2-9944/2010 від 08.12.2010. Суд звертає увагу, що копія вказаного листа стягувача (№ 02-04/3488 від 16.11.2018) позивачем надана до матеріалів справи, однак докази щодо направлення/отримання її відповідачем у матеріалах справи відсутні, будь - які відмітки на вказаній заяві про одержання її відповідачем теж відсутні.

В подальшому, як зазначає позивач, у зв`язку з виконанням в повному обсязі зобов`язання перед стягувачем у ВП №49367034, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про закінчення виконавчих проваджень №58460274, № 58460342 та припинення обтяження на належне йому майно (№б/н від 15.03.2019).

Згідно відмітки на рекомендованому повідомленні, вказану заяву відповідач отримав 18.03.2019.

Як зазначено позивачем, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповіді на подану заяву не отримано.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження протиправною, а також винесення постанов щодо стягнення з позивача витрат, пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення у справі №2-9944/2010 - протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті першої Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту статті 18 закону України «про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1 і 2 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як зазначає сам позивач у своєму позові, виконавче провадження № 49367034 відкрито постановою від 18.11.2015.

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також і згідно частини 9 статті 27 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, можна дійти висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, виконавчий збір не стягується у разі, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, у даному випадку, за умови виконання позивачем рішення до 18.11.2015 (дата винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Проаналізувавши вказані дії відповідача з примусового виконання рішення та стягнення з позивача виконавчого збору за постановами від 22.02.2019, вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про правомірність та законність дій Деснянського РВ ДВС м. Києва по стягненню з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

У зв`язку з наведеним позовна вимога №2 - про визнання дій Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, спрямовані на стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення у справі № 2-9944/2010 - незаконними, є необґрунтованою, а відповідно - задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавчі провадження №58460274 та №58460342 від 22.02.19 зобов`язання Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві припинити обтяження усього належного ОСОБА_1 майна, суд вказує, що зазначені вимоги є похідними від позовної вимоги №2, в задоволенні якої відмовлено. Відтак, вказані позовні вимоги теж підлягають залишенню без задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 15.03.19 про закінчення виконавчого провадження - незаконною, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем 15.03.2019 року подано заяву до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження.

Позивачем зазначено, що жодної відповіді на зазначену заяву відповідачем не надано.

Так, Законом України «Про звернення громадян» (надалі - Закон) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до статті 5 Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Статтею 18 Закону встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19Закону).

Відповідно до змісту статті 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як вбачається із наданих суду доказів, заява позивача отримана відповідачем 18.03.2019 року, однак жодної відповіді на них не надано.

Відповідачем доказів реагування на подану позивачем заяву до суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження, наданого відповідачем до суду 10.10.2019 вказана заява позивача відсутня, що дає суду підстави вважати, що така відповідачем втрачена у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків.

З огляду на встановлені судом обставини, позовна вимога про визнання бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо ненадання відповіді на заяву Позивача від 15.03.19 про закінчення виконавчого провадження - незаконною, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо ненадання відповіді на заяву Позивача від 15.03.19 про закінчення виконавчого провадження - протиправною.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02232, м. Київ, вул. Бальзака, 64, ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1 ).

Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02232, м. Київ, вул. Бальзака, 64, ).

Суддя Н.М. Клименчук