Справа № 240/10110/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м.Житомир справа № 240/10110/19

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Добровольська Н.В. ,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Пашинської А.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідачем відмовлено у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України з підстав неточностей у трудовій книжці. Вважає таку відмову протиправною, оскільки трудова книжка оформлена належним чином та факт її роботи на зазначеному райкомі підтверджують свідки.

Ухвалою від 27.08.2019 відкритос прощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 30.09.2019.

26.09.2019 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву відповідач зазначив про неможливість зарахування стажу роботи позивача з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України з огляду на ряд недоліків та виправлень у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж. Отже, позов безпідставний.

30.09.2019 розгляд справи відкладено на 24.10.2019, у зв"язку з неявкою сторін.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Сторонам не заперечується, що 12.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу роботи для призначення пенсії періоду роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України.

Листом від 23.05.2019 №157/Г-8 позивачу відмовлено у зарахуванні стажу роботи позивача з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України, оскільки відсутні головні умови зарахування стажу роботи передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.(а.с.16)

Вважаючи таку відмову протиправною, оскільки трудова книжка є належним документом для підтвердження стажу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення страхового стажу передбачений ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

До набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить із того, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи мають застосовуватися лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Так, постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла в період заповнення трудової книжки позивача.

На даний час порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, відпрацювавших понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Порядок заповнення трудових книжок врегульований розділом 2 Інструкції № 162 від 20.06.1974. (чинної на момент внесення спірних записів у трудову книжку).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції №162 заповнення трудових книжок і вкладишів до них здійснюється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.2.2 Інструкції №162).

Записи здійснюються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення.

Запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 вказується, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. При цьому, днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.26 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Пунктом 13 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою. При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відповідачем відмовлено у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України з підстав недоліків у оформленні трудової книжки.

Зокрема, матеріали справи свідчать, що у трудовій книжці позивача містяться виправлення в 6 записі - місяць "02" виправлено на "01" та число "20" на "26".

Разом з тим, суд відмічає, що виправлення у місяці з "02" на "01" завірені уповноваженою особою та відповідачем у судовому засіданні визнаються.

Проте, щодо виправлення числа "20" на "26", з огляду на визнання відповідачем факту прийняття позивача на роботу в Коростенський райком ВЛКМС України у січні 1981 року та внесення в 6 запис трудової книжки виправлення, суд вважає, що виправлення у числі (день прийняття на роботу) не може бути підставою для невизнання усього періоду роботи позивача в Коростенському райкомі ВЛКМС та відмови у зарахуванні його до трудового стажу.

Крім того, пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З метою підтвердження трудового стажу позивача в Коростенському райкомі ВЛКМС України судом була допитана в якості свідка ОСОБА_2 , яка працювала у спірному періоді разом із позивачем.

Так, свідок надала пояснення, що у період з 20.07.1983 по 07.09.1992 дійсно працювали в Коростенському райкомі ВЛКМС України разом з позивачем.

Даний факт підтверджується копією трудової книжки свідка, що міститься в матеріалах справи. (а.с.39)

Крім того, на адресу суду надійшов лист від ОСОБА_3 , який був викликаний як свідок, який повідомив, що з 26.01.1981 по 26.02.1992 працював першим секретарем райкому Комсомолу разом з позивачем.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. (ч.1 ст.65)

Порядок допиту свідка визначений у ст.212 КАСУ.

Перед допитом свідка головуючий у судовому засіданні встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання, відношення до справи і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права та обов`язки, встановлені статтею 65 цього Кодексу, з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених законом, від давання показань, і під розписку попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань. (ч.3 ст.212)

Отже, особа, якій відомі певні факти, що можуть мати значення для вирішення справи може бути допитана у судовому засіданні як свідок, у встановленому законом порядку і тільки в тому разі відомі їй факти стануть доказами, що відповідатимуть правилу належності. Пояснення осіб, отримані не за процедурою допиту свідків, не можуть використовуватися як засіб доказування.

Таким чином, письмові пояснення ОСОБА_3 , що викликався в судове засідання як свідок та не з"явився, не є належними доказами у справі, оскільки у судовому засіданні не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, а тому судом до уваги не приймаються.

З огляду на викладене та з урахуванням показань свідка, суд дійшов висновку про підтвердження факту трудового стажу позивача з 26.01.1981 по 26.02.1992 в Коростенському райкомі ВЛКМС України, отже дії відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаних періодів неправомірні.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що усі недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність у трудовій книжці.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до трудового та страхового стажу позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов"язання зарахувати такі періоди , з огляду на що позов задовольняє.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асинувань відповідача у відповідності до ч.1 ст.139 КАСУ.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 26.01.1981 по 26.02.1992.

Відшкодувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 31 жовтня 2019 року