Справа № 826/17695/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.,

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України, Національна поліція України про стягнення неотриманого грошового забезпечення та відшкодування моральної, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в м. Києві (далі - відповідач-1), Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві (далі - відповідач-2), в якому просила суд:

- стягнути з Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 неотримане грошове забезпечення (заробітну плату) за період з 03 лютого 2017 року по 16 серпня 2018 року з урахуванням індексації в розмірі 51 214,76 грн.;

- стягнути з Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивача було незаконно звільнено з роботи в органах внутрішніх справ під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, у зв`язку з чим рішенням суду її було поновлено на посаді. Однак, рішення суду про поновлення на роботі було виконано із затримкою. Після завершення відпустки по догляду за дитиною (03 лютого 2017 року) до дати повторного звільнення з посади через скорочення штатів (16 серпня 2018 року) позивачу не було виплачено грошове забезпечення, чим порушено статті 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою від 27 листопада 2018 року суд залучив в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України, Державну казначейську службу України, Національну поліцію України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Стягнуто з Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 04 лютого 2017 року по 29 березня 2017 року у розмірі 4 947,64 грн., а також грошове забезпечення за період з 30 березня 2017 року по 16 серпня 2018 року у розмірі 45 999,68 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за один місяць у розмірі 2 941,84 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебувала на службі в органах внутрішніх справ України з 01 вересня 2003 року.

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 29 квітня 2014 року № 327 о/с ОСОБА_1 (Позивача) було призначено старшим слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Печерського районного управління з посадовим окладом 900 гривень, установивши надбавку за виконання особливо важких завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, звільнивши її з посади слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського районного управління. (а.с. 12).

Згідно наказу ГУ МВС України в м. Києві від 15 липня 2014 року № 383 ОСОБА_1 , старший слідчий відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 травня 2014 року по 03 лютого 2017 року відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки» (а.с. 13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Печерське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, та створено новий орган - Головне управління Національної поліції у місті Києві.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно штатні питання" вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06 листопада 2015 року № 1021 о/с «Щодо особового складу», згідно з пунктами 10, 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 НОМЕР_1 ), старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління звільнено 06 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п. 64 пп. «г» (через скорочення штатів) (а.с. 14).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у справі № 826/751/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1021 о/с в частині звільнення в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за ст. 64 пп «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 НОМЕР_1 ), старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві з 07 листопада 2015 року. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві з 07 листопада 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у справі № 826/751/16 залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року.

Наказом ГУМВС України в м. Києві від 30 березня 2017 року № 16 о/с, на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у справі № 826/751/16, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві, із 07 листопада 2015 року (а.с. 36).

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 05 липня 2017 року № 26 о/с (за підписом голови ліквідаційної комісії Нечитайло В.О. ) скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві від 06 листопада 2015 року №1021 о/с, у частині звільнення 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за ст. 64 пп «г» (через скорочення штатів) позивача (майора міліції ОСОБА_1 ) старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Печерського районного управління (а.с. 35).

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 16 серпня 2018 року № 34 о/с позивача повторно звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На адвокатський запит від 29 червня 2017 року в інтересах позивача, ГУ МВС України в м. Києві надано відповідь від 06 липня 2017 року про те, що враховуючи те, що з 07 листопада 2015 року Печерське РУ ГУМВС України в м. Києві перебуває в стані ліквідації та діє ліквідаційна комісія, фактично припинено функціонування юридичної установи, а всіх працівників міліції звільнено 06 листопада 2015 року, відтак асигнування на оплату праці головним розпорядником коштів МВС України не надаються.

Щодо виплати грошового забезпечення, листом Головного управління в м. Києві від 12 грудня 2017 року № 120аз/125/05/26-2017 та 11 січня 2018 року № К-414оп/125/26/05-2018 позивача повідомлено про те, що виплатити суму грошового забезпечення можливо на підставі рішення суду. При цьому, Відповідачем-1 у листі від 10 березня 2016 року №1702/125/52-2016 повідомлено позивача про те, що підстави для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби відсутні.

Надалі позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, проте відповідачем не було виплачено кошти за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2017 року (завершення відпустки по догляду за дитиною) по 16 серпня 2018 року (383 робочі дні).

Отже, з наведеного вбачається, що між сторонами виник спір стосовно оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, оплати грошового забезпечення за період з моменту поновлення позивача на роботі і до моменту повторного звільнення з посади, а також відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення неотриманого грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 03 лютого 2017 року по 16 серпня 2018 року в розмірі 51 214,76 грн..

Так, порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення зі служби, регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Підпунктом «є» п.49 Положення №114 визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням відпустки. Крім того, п.61 Положення №114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Згідно з п.17 Положення №114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Пунктом 24 Положення № 114 передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пп. г) п. 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п.1). Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ (п.2), а також затверджено схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23 (п.3).

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби (п. 1.3.). Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо. (п. 1.5.). Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. (п.1.6.). Особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми". (п. 3.6.2.). При переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов`язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції. (п. 4.1.).

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано питання строків та розміру виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, строків проведення розрахунків у разі звільнення за скороченням штатів, відшкодування моральної шкоди, то необхідно застосовувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше від наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідно до Наказу № 383 від 15 липня 2014 року відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років у позивача закінчилась 03 лютого 2017 року і з 04 лютого 2017 року вона мала приступити до роботи, однак, через затримку виконання відповідачами судового рішення про її поновлення на роботі, вона не змогла цього зробити. Наказ № 16 о/с про поновлення позивача на посаді було видано відповідачем-1 лише 30 березня 2017 року.

Таким чином, в силу статті 236 КЗпП України позивач має право на отримання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі середнього заробітку з 04 лютого 2017 року по 30 березня 2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідок Ліквідаційної комісії Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві б/н від 08січня 2019 року (а.с. 141), № 1646 від 28 серпня 2018 року (а.с. 47) про доходи, останніми фактично відпрацьованими позивачем місяцями були березень та квітень 2014 року, а її грошове забезпечення за ці місяці склало 5482,58 грн. (2737,12 грн - за березень та 2745,46 грн - за квітень).

Кількість робочих днів у відповідних періодах визначена в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», згідно якого у березні 2014 року кількість робочих днів становила 20, а у квітні - 21. Отже загальна кількість робочих днів у березні та квітні 2014 року склала 41 день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача за останні два робочі місяці перед виходом у відпустку по догляду за дитиною (березень та квітень 2014 року) становила: 5482,58 грн : 41 робочий день = 133,72 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача розрахована відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та становить 37 робочих днів (у лютому 2017 року - 17 робочих днів, у березні 2017 року - 20 робочих днів).

Відповідно, сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу з 04 лютого 2017 року по 29 березня 2017 року обрахована шляхом множення середньоденного заробітку (133,72 грн.) на кількість робочих днів за період вимушеного прогулу (37 днів) та становить 4 947,64 грн.

Розрахунок вказаної суми апелянтом не заперечується.

Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, період вимушеного прогулу позивача тривав з 03 лютого 2017 року по 16 серпня 2018 року. При цьому, після видання наказу про поновлення позивача на роботі (30 березня 2017 року) і по дату повторного звільнення позивача з роботи (16 серпня 2018 року) їй не нараховувалось і не виплачувалось грошове забезпечення.

При цьому, заробіток за час вимушеного прогулу підлягає розрахунку виходячи з розміру грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передували першому звільненню, тобто за березень та квітень 2014 року. Отже за період, в якому спеціального нормативно-правові акту не існувало, а чинним був лише загальний - Порядок №100 .

Враховуючи, що на момент звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ норми спеціального нормативно-правового акта хоча і набрали законної сили, однак, на момент виплати йому останнього грошового забезпечення (березень та квітень 2014 року) існували лише норми загального нормативно-правового акту - Постанова КМУ № 100, дія якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, а затверджений нею Порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати, суд, з урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 826/25887/15, приходить до висновку про неможливість застосування Порядку № 260 до спірних правовідносин та застосування у спірних правовідносинах саме Порядку № 100.

Згідно статті 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі пунктами 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем-1 у трудових відносинах до 16 серпня 2018 року та при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Посилання відповідачів на відсутність їх вини у затримці поновлення на роботі та виплати грошового забезпечення у зв`язку зі скороченням штатів через ліквідацію органів міліції та відсутність бюджетного фінансування на виплату грошового забезпечення не є достатньою підставою для звільнення від обов`язку забезпечити роботою та оплатити працю осіб, з якими вони перебувають у трудових відносинах. Вказана обставина не звільняє апелянта від обов`язку виконання судового рішення щодо поновлення позивача на роботі, як і не є підставою для відстрочення його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не виконував своєчасно вказане судове рішення, що є безумовною підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Як встановлено вище, середньоденний заробіток позивача у березні - квітні 2014 року становив 133,72 грн. Кількість робочих днів за період з 30 березня 2017 року по 16 серпня 2018 року становить 344.

Виходячи з кількості робочих днів, стягненню з відповідача-2 на користь позивача підлягає грошове забезпечення за період з 30 березня 2017 року по 16 серпня 2018 року у розмірі 45 999,68 грн. (133,72 грн. х 344 робочі дні).

Таким чином, стягненню з відповідача-2 на користь позивача підлягають невиплачені кошти за період з 04 лютого 2017 року по 16 серпня 2018 року на загальну суму 50 947,32 грн. (в тому числі, 4 947,64 грн. - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 04 лютого 2017 року по 29 березня 2017 року та 45 999,68 грн. - грошове забезпечення за період з 30 березня 2017 року по 16 серпня 2018 року).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року сторонами не оскаржувалось, тому на підставі статті 308 КАС України апеляційним судом не переглядається.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом не приймаються, оскільки є необґрунтованими.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Печерського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку