Справа № 400/280/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/280/19
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327 грн.

- зобов`язати виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 03.10.2016 р. по 15.07.2017р. він проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини. У листопаді 2016р. звернувся із рапортом про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, однак до теперішнього часу її не отримав.

На думку позивача, бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік є протиправною та порушує його соціально-економічні права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 6 327 грн. та зобов`язав виплатити її.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільняючи позивача з військової служби, військова частина мала провести повний розрахунок з ним, у тому числі, виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, В/ч НОМЕР_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, В/ч НОМЕР_1 зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що у 2016р. В/ч НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні у В/ч НОМЕР_2 , а, отже, спірну грошову допомогу має виплачувати саме В/ч НОМЕР_2 . Апелянт зауважив, що у 2017-2018 роках ОСОБА_1 не звертався до керівництва з рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 р.

До того ж, В/ч НОМЕР_1 наголосила, що вся поштова кореспонденція направлялась судом першої інстанції на інше поштове відділення, що призвело до її неотримання та позбавлення права на справедливий суд.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що у 2016 році він звертався до командира В/ч НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, однак з невідомих причин її не отримав.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

У період з 03.10.2016 р. по 15.07.2017 р. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини.

02 листопада 2016 р. він звернувся В/ч НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, який був переданий для розрахунку та виплати до фінансово - економічної служби В/ч НОМЕР_2 , яка здійснювала фінансове забезпечення В/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2017р. ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження до військової частини НОМЕР_3 , з відміткою, що грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік не отримував.

У грудні 2018 року позивач звернувся вже до В/ч НОМЕР_3 із рапортом про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, проте листом від 18.12.2018 року йому було відмолено у задоволені такої заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для її виплати.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка апеляційного суду доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.1 ст.10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Частиною 3 ст. 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до п. 1.10 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особами, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за №638/15329 (далі - Інструкція №260/2008), грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
Так п. 30.1 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення..

Пунктом 30.2. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 визначено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Відповідно до пунктів 30.4, 30.5, 30.6 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається.

Військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, грошова допомога для оздоровлення надається в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки.

Пунктом 30.7 розділу ХХХ Інструкції №260/2008 встановлено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення.
Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.
Пунктом 30.8 розділу ХХХ Інструкції №260/2008 визначено, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.
У такому самому порядку здійснюється виплата допомоги військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що вибуття військовослужбовця у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки або без вибуття у відпустку надає останньому право раз на рік отримати грошову допомогу на оздоровлення. При цьому, у випадку переміщення військовослужбовця по службі в іншу військову частину, невиплачена грошова допомога на оздоровлення за відповідний рік має виплачуватись вже наступною військовою частиною.
Ознайомившись зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2017р., судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , з відміткою, що грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік він не отримував, отже у даному випадку гарантії з виплати спірної грошової допомоги покладаються на В/ч НОМЕР_3 .

Колегія суддів акцентує увагу, що у даному випадку позивач не звільнявся з військової служби, а був лише переміщений по службі в іншу військову частину.

Згідно з частиною 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції(частина 7 статті 48 КАС України).

З аналізу статті 48 КАС України слідує, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача, а Кодекс адміністративного судочинства України не надає апеляційній інстанції процесуальних повноважень здійснювати на стадії апеляційного розгляду справи заміну неналежного відповідача чи залучати другого відповідача, а також повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що результатом розгляду цієї справи повинна бути відмова у задоволенні позовних вимог.

При цьому, судова колегія зазначає, що надання правової оцінки наведеним в рамках апеляційного перегляду даної справи доводам без залучення належного відповідача є недоцільним, оскільки така оцінка в будь-якому випадку не буде впливати на кінцевий результат розгляду заявлених у цій справі позовних вимог.

Судова колегія також звертає увагу на те, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми процесуального права, в зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової допомоги на оздоровлення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 31.10.2019 року.