Справа № 580/3134/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року справа № 580/3134/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

04.10.2019 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі-позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення від 12.09.2019 №16 про відмову у переведенні його на пенсію з інвалідності відповідно до ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру";

зобов`язання відповідача перевести його з 03.09.2019 на пенсію з інвалідності на підставі ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" та здійснювати в подальшому виплату в розмірі 60% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Черкаської області від 03.09.2019 №18-214вих.19 без обмежень граничного розміру пенсії;

зобов`язання відповідача виплатити йому різницю між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 03.09.2019 до моменту здійснення переведення на пенсію з інвалідності на підставі ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у переведенні на пенсію з інвалідності, право на яку він має за законом, як інвалід 2 групи. З посиланням на практику ЄСПЛ стверджує, що така відмова порушує його соціальні гарантії та право на мирне володіння майном. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 08.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Згідно з даними розписки та рекомендованого повідомлення вказану ухвалу відповідач отримав 10.10.2019, а позивач - 15.10.2019.

22.10.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що пенсію позивача обчислено в розмірі 90% від заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Черкаської області від 01.09.2017 на виконання постанови суду, що набрала законної сили, у справі №711/6184/13 та ухвали суду від 30.05.2014 у справі №711/46863/14-а. У подальшому він звернувся заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, з приводу якої прийняте спірне рішення. Оскільки на час такого звернення позивачу вже призначена пенсія, призначити її повторно неможливо. Щодо вимоги позивача здійснювати виплату пенсії без обмежень її граничного розміру зазначає, що чинним законодавством встановлено максимальний розмір пенсії - 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Жодна норма не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності законом №3668-VI, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків. З цього приводу відповідач просить врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 03.04.2018 у справі №361/4922/17 та від 29.08.2018 у справі №359/6255/17, а також, що виплата пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру не призвела до зменшення її розміру, яку він отримував до цього.

01.11.2019 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому викладені доводи аналогічні позовній заяві. Акцентував увагу, що просив відповідача не призначити, а перевести на інший вид пенсії, з огляду на що відповідач не мав підстав обмежувати максимальний розмір його пенсії.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Суд встановив, що відповідно до даних пенсійного посвідчення від 25.09.2006 серії НОМЕР_2 позивач є пенсіонером.

Згідно з даними довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №543970 з 20.07.2019 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з контузією, отриманою при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА.

03.09.2019 позивач звернувся до відповідача заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру". До заяви додав копії: паспорта, довідки РНОКПП, трудової книжки; довідки від 03.09.2019 №11-745вих.19 про стаж органах прокуратури, довідки від 03.09.2019 №18/214вих19 про заробітну плату для нарахування пенсії з додатком.

Рішенням від 12.09.2019 відповідач відмовив у такому переведенні. В обгрунтуванні зазначено, що позивачу вже призначено пенсію, з огляду на що, враховуючи ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру", законодавчих підстав для переведення на пенсію по інвалідності нема.

Листом від 16.09.2019 №81505/03-03 позивача повідомлено про вказані результати розгляду його заяви від 03.09.2019. Тому позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Загальні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

На підставі ч.1 ст.9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Суд врахував, що станом на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюються Законом України від 14.10.2014 №1697-VІІ "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VІІ), який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Відповідно до ч.11 ст. 86 Закону №1697-VII прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

Згідно з ч.1 ст.86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

Частина 8 ст. 86 Закону №1697-VII передбачає, що прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Суд врахував, що оскільки позивачу до часу виникнення спору призначена пенсія за вислугу років, звертаючись до відповідача згаданою вище заявою він виявив намір змінити вид його пенсії на пенсію по інвалідності. Однак, як свідчить спірне рішення відповідача, розгляд його заяви відбувся в контексті загального права позивача на призначення пенсії, а не переведення на інший її вид.

Даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 підтверджується, що станом на час його звернення до відповідача із згаданою вище заявою мав стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років. Водночас у спірних правовідносинах відповідач не надав оцінки такому факту в поєднанні з документами щодо встановлення позивачу інвалідності II групи для висновку щодо його права на інший вид пенсії, перевести який він просив відповідною заявою, Зазначене свідчить про допущення відповідачем протиправного порушення прав позивача.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсій на інший здійснюється з дня подачі заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсій на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Абзацом 5 п.1.7 Порядку визначено, що днем переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 2.8. Порядку поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності.

Згідно з п.4.1. Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3. Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду заяви позивача мав би перевірити додані до неї документи, надати оцінку їх повноті, наявності у позивача права на отримання пенсії з інвалідності та вирішити питання щодо переведення позивача на такий вид пенсії.

Зі спірного рішення від 12.09.2019 за наслідками розгляду заяви позивача від 03.09.2019 суд встановив, що таких дій відповідач не вчинив, а вказана у ньому підстава для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії (факт попереднього призначення іншого її виду) не відповідає вимогам зазначених статей законів №1058 і №1697-VII. Тому суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідач прийняв з порушенням вищевказаних вимог нормативно-правових актів щодо порядку розгляду заяв про переведення на інший вид пенсії та відповідні доводи позивача є обгрунтованими.

З огляду на це спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога - задоволенню.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Для визначення повного та належного способу відновлення порушеного права позивача суд врахував таке.

Відповідно до ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Зазначеними вище вимогами нормативно-правових актів визначено, що встановлення чи зміна виду пенсійних виплат здійснюється згідно з відповідним рішенням відповідного органу Пенсійного фонду України. Отже, прийняття визначеного виду рішення є дискреційним повноваженням відповідача.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, дискреційними є повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У заявлених спірних правовідносинах відповідач не дотримався порядку розгляду заяви позивача, внаслідок чого прийняв протиправне рішення. Водночас обставини та факти, які впливають на зміну виду пенсійних виплат позивача, протиправно не були ним оціненими. У зв`язку з цим суд не може втрутитися в державне управління та виконати функцію вказаного державного органу щодо надання їм правової оцінки та зобов`язання прийняти визначений вид рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим у ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути його заяву від 03.09.2019 щодо зміни виду його пенсії на пенсію з інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з доданими до неї документами та в порядку, межах, спосіб та строки, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення за наслідками її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача виплатити йому різницю між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 03.09.2019 до моменту здійснення переведення на пенсію з інвалідності суд врахував, що матеріали справи не містять доказів щодо нарахованих та виплачених позивачу сум пенсії до часу звернення позивача з вищевказаною заявою. Твердження про обмеження розміру пенсії позивача не доведене жодним доказом.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону № 1058-IV частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Отже, обов`язок виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою позивачу пенсією виникне у відповідача в разі збільшення розміру пенсійних виплат позивача у зв`язку переведенням його на інший вид пенсії з часу такого переведення. Тому суд дійшов висновку, що станом на час звернення позивача в суд з цим позовом його права в цій частині не були порушені.

Позовна вимога зобов`язати відповідача здійснювати в подальшому виплату пенсії з інвалідності у розмірі 60% заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Черкаської області від 03.09.2019 №18-214вих.19 без обмежень граничного розміру пенсії, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах, а суд не наділений повноваженням врегульовувати правовідносини, які не виникли, тобто на майбутнє.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, викладені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Оскільки відповідач не змінював виду пенсії позивача, відповідно, не зменшував і не обмежував її розміру на час звернення позивача до суду, спір в цій частині між сторонами не виник. Отже, заявлена позивачем вимога про зобов`язання виплачувати пенсію по інвалідності без обмеження її граничного розміру є передчасною та необґрунтованою, оскільки не доведено порушення відповідачем його прав у цій частині. Врегулювання правовідносин, які виникнуть у майбутньому, не відповідає призначенню, завданню та повноваженню адміністративного суду, що реалізовуються під час здійснення правосуддя в адміністративному судочинстві згідно зі ст.2, ч.3 ст.3, чч.1-2 ст.5, ст.7, 9, 244-247 КАС України. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду у постановах від 03.04.2018 у справі №361/4922/17 та від 29.08.2018 у справі №359/6255/17 суд не врахував, оскільки вказані рішення стосуються обставин спору, які не є подібними цій справі. Зокрема, в ній надана оцінка правомірності здійсненого відповідачем обмеження виплати особі пенсії максимальним розміром. Натомість у цій справі такого предмета спору не виникло.

З огляду на зазначене позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вищевказаних частинах.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.09.2019 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію з інвалідності відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 03.09.2019 щодо переведення його на пенсію з інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з доданими документами та в порядку, межах, спосіб та строки, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення за наслідками її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 04.11.2019.