Справа № 755/13740/19
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

при секретарі - Передрій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Красника С.М.

представника відповідача Пирожка О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовною заявою громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця з України та заборону в`їзду, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області) про скасування рішення про примусове повернення іноземця з України та заборону в`їзду.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від

07 червня 2019 року про примусове повернення з України та заборону в`їзду в Україну громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що позивач маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження через політичні причини, а також у зв`язку із систематичним порушенням прав людини в Демократичній Республіці Конго , в червні 2019 року звернулась до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Працівники ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області повідомили, що не можуть прийняти заяву позивача без протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 203 КУпАП та направили позивача за адресою АДРЕСА_1 для отримання протоколу у відділі протидії нелегальній міграції.

07 червня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю та протидії нелегальній міграції та реадмісії ОСОБА_3 прийнято рішення про примусове повернення позивача в країну походження або третю країну у строк до 21 червня 2019 року. Позивач вважає, що рішення про примусове повернення з України та заборону виїзду від 07 червня 2019 року прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення передчасного і неправомірного рішення, яке порушує її права. Зокрема, не вивчено наявність обставин, якій забороняють примусове повернення, не звернуто уваги на заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можливості скористатися правовою допомогою співробітниками міграційної служби позивачу роз`яснено не було. Зазначила, що на заяві -анкеті про визнання біженцем особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня дата її складення, оскільки міграційним органом заяву позивача не прийнято.

30 серпня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додатково пояснив, що позивач звернулась до Міграційної служби як шукач притулку, законодавство України забороняє приймати щодо таких осіб рішення про їх повернення з України. Перекладач при прийнятті оскаржуваного рішення був відсутній.

Позивач громадянка Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що прибула до України з Конго літаком в серпні 2011 року - до м.Львова, звідки прибула до Тернополя, не мала наміру затримуватися в Україні, хотіла відбути до Франції. Але особа, яка її привезла до України забрала документи (паспорт з візою) та не повернулась. В Тернополі вона мешкала до січня 2019 року, тепер мешкає в м.Києві. Вперше звернулась до міграційної служби у квітні 2019 року. Раніше не зверталась, оскільки не знала, що в Україні надається статус біженця та захист. На батьківщині її переслідували за політичні погляди у зв`язку з тим, що вона працювала помічником журналіста та були опубліковані певні статті. В міграційній службі при складанні протоколу, постанови та рішення вона була присутня зі знайомим чоловіком, який фактично виконував обов`язки перекладача, проте його не було вказано в цих документах, оскільки він не мав належних посвідчень. Через вказаного перекладача нею надавалися пояснення, які були письмово оформлені та перекладені їй. Також їй було повідомлено, що вона має сплатити штраф, про те, що вона зобов`язана покинути території України, їй не повідомлялось. Написи про те, що перекладач не потрібен, були вчинені не нею, а співробітником міграційної служби. Анкету-заяву про визнання біженцем в день складання протоколу, постанови та рішення нею до міграційної служби не подавалося.

Представник відповідача ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити внаслідок його необґрунтованості.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 07 червня 2019 року відносно громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ №003570 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Того ж дня було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ №003570 від 07 червня 2019 року, на громадянку Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00грн.

Крім того, 07 червня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реідмісії ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , яким зобов`язано громадянку Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 покинути України у термін до 21 червня 2019 року та заборонено в`їзд на території України строком на 3 роки до 07 червня 2022 року.

Як убачається зі змісту даного рішення, 07 червня 2019 року по АДРЕСА_1 , було виявлено громадянку Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в України. У ході опитування громадянка Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що в Україну прибула в 2011 році поза пунктами пропуску з метою потрапити до Франції. За перетин кордону заплатила кошти невідомим людям, які забрали паспорт. Офіційно не працює. Проживає в орендованій квартирі за рахунок заощаджених коштів та коштів, які надсилають рідні. Близьких та рідних осіб на території України не має. Дії щодо легалізації свого становища на території України не приймала. Документи на отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграції в Україну не подавала. Власного житла не має. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що нею порушені вимоги ст. 4 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За визначенням статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби

безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Позивач у судовому засіданні повідомила, що вона законно прибула в Україну, мала візу, проте термін дії візи не пам`ятає.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За змістом ст. ст. 6, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку(ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, серед іншого, якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну (ч.3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначала, що вона є шукачем притулку в Україні та не може повернутися до країни громадянської належності, оскільки там їй загрожує небезпека.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте перебуваючи протягом тривалого часу (вісім років) в Україні громадянка Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 звернулась за захистом в Україні лише 03 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим отримала довідку про зверненням за захистом в Україні із строком дії до 04 листопада 2019 року.

Як до прийняття оскаржуваного рішення так і при винесенні протоколу, постанови та рішення щодо неї, позивач звернення за захистом не подавала.

Твердження в позовній заяві про не роз`яснення їй можливості скористатись правовою допомогою суд вважає помилковими, оскільки з протоколу ПР ЦМУ №003570 від 07 червня 2019 року про адміністративне правопорушення, складеного за ч. 1

ст. 203 КУпАП відносно громадянки Демократичної Республіки Конго Кабея Малаїка , убачається, що позивачу роз`яснено її права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Крім того, з приводу перебування позивача на території України без документів на право проживання в Україні вона надала свої пояснення на окремому аркуші, що є додатком до протоколу.

Як встановлено в судовому засіданні, при винесенні оскаржуваного рішення позивач була присутня з особою, яка фактично надавала їй послуги перекладача.

Крім того, у довідці про особу №305 від 07 червня 2019 року в графі «Перекладач» міститься запис - «не нужен», в розписці про отримання рішення від

07 червня 2019 року містяться аналогічний запис.

Твердження позивача в судовому засіданні про те, що цей запис зроблений працівником міграційної служби суд не приймає до уваги, оскільки поруч з цими записами розміщений підпис позивача, яка пояснила про фактичну присутність перекладача.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 2. розділу ІІ Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис.

Отже, з огляду на дану норму рішення про примусове повернення оголошується іноземцю в присутності перекладача та/або законного представника на його вимогу.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що громадянка Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 зверталась із заявами про залучення перекладача та/або законного представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте позивачем не надано доказів правомірного тимчасового проживання на території України, а саме: посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист в Україні. Разом з тим, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, оскільки дане рішення прийняте в межах повноважень відповідача, а його зміст та форма відповідають вимогам чинного законодавства України, також позивач не надала доказів того, що вона зверталась до відповідних органів виконавчої влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до дня винесення рішення про примусове повернення з України, що також спростовує порушення відповідачем діючого законодавства при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а відтак, правові підстави для скасування рішення про примусове повернення - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтями 5, 19, 20, 72, 77, 78, 90, 241-246, 288 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У задоволені адміністративного позову громадянки Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а), про скасування рішення про примусове повернення іноземця з України та заборону в`їзду відмовити.

Відповідно до ст. 288 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя :