Справа № 160/5892/19
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/5892/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 160/5892/19 (суддя І інстанції - Захарчук-Борисенко Н.В.)

за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД»,-

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 58756949 від 1 квітня 2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржена постанова є незаконною, оскільки виконавчий документ пред`явлено всупереч приписам чинного законодавства не за місцем його виконання. Також вказує, що банківський рахунок не може бути віднесений до речей або майна.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

20 березня 2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 386 (а.с. 14), відповідно до якого зі ОСОБА_1 , який є Боржником за Кредитним договором № 105292162 від 30.03.2013 року, укладеним між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», повинно бути стягнуто заборгованість у розмірі 42 401,42 грн, з яких:

- заборгованість за сумою кредиту становить 41 458,42 грн;

- заборгованість за процентами та комісіями становить 943 грн.

26 березня 2019 року стягувачем - Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» подано заяву за № 15/1/5-377/12 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про примусове виконання рішення, відповідно до якої просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника (а.с. 48-49).

У зазначеній заяві місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, а саме карткового рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривні, якій відкрито в АТ «БАНК ФОРВАРД», є місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, індекс 01032.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 у валюті «гривня», Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» надано довідку від 26.03.2019 за № 15/1/2-376/12 (а.с. 50).

1 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58756949. (а.с. 37-38).

Відповідно до інформації з відкритих джерел - Єдиного реєстру приватних виконавців України, розміщеного на сайті https://erpv.minjust.gov.ua, виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. визначено м. Київ.

Проте, позивач звертає увагу суду на те, що він не проживає та не має майна в місті Києві. Працює у місті Дніпро в Головному управлінні статистики Дніпропетровської області на посаді заступника начальника відділу господарського обслуговування та експлуатації будівель та споруд. Постійне місце проживання позивача - АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями відповідних документів (а.с. 16-27).

Не погодившись з такою постановою приватного виконавця, вважаючи її винесеною з порушенням вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником карткового рахунку та наявних на ньому грошових коштів, а з огляду на те, що у заяві стягувача був вказаний лише такий рахунок позивача, відкритий у АТ «БАНК ФОРВАРД», з місцем реєстрації у місті Київ, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не суперечить нормам діючого законодавства.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 58756949 від 1 квітня 2019 року приватним виконавцем майном боржника визначено рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «БАНК ФОРВАРД», який розташований за адресою: місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, індекс 01032. З такою позицією відповідача погодився і суд першої інстанції.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Третьою особою ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначає, який же саме рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а також чи є на ньому грошові кошти.

Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

У пункті 3 Інструкції визначено, що:

- вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії;

- поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;

- рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.

Отже, будь-який банківський рахунок відкривається для зберігання коштів та/або здійснення розрахунків, зарахування коштів на рахунок тощо. З огляду на вказане колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що наявність у позивача певного рахунку не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на Лист-роз`яснення Міністерства юстиції України № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року (а.с. 46-47), відповідно до якого частиною 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

При цьому, виходячи з положень частини 1 статтей 177, 179 цього Кодексу одним із різновидів майна є гроші.

Таким чином, у Листі зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Апеляційний суд погоджується з таким роз`ясненням Міністерства юстиції України, проте, приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.

Натомість, як зазначалось вище, у матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того чи є взагалі грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 від 30.03.2013, відкритому ОСОБА_1 в АТ «БАНК ФОРВАРД», оскільки з довідки, наданої банківською установою до заяви про примусове виконання рішення, цей факт встановити неможливо.

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи надано копії Заяви про видачу кредитної картки та Довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ «МasterCard», які ним підписані 30 березня 2013 року, що свідчить про надання Банком позивачу кредиту шляхом видачі відповідної кредитної картки. (а.с. 11-13) Отже, рахунок позивача, на який посилається третя особа, по суті є кредитом, який був взятий позивачем у Банку, використаний і не повернутий у повному обсязі, у зв`язку з чим у позивача і виник борг перед Банком. З огляду на це третьою особою - Банком і не зазначається про наявність на цьому рахунку грошових коштів позивача.

Отже, у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження № 58756949 не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача, яким є Банк, оскільки зазначена у заяві про відкриття адреса знаходження рахунку боржника є юридичною адресою, за якою зареєстрований і розташовується сам Банк, проте це суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено. Фактично Банк, зазначаючи про відкриття рахунку боржника за юридичною адресою самого Банка, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд першої інстанції неповно дослідив всі обставини при вирішенні справи, ним помилково зроблений висновок про те, що рахунок у банківській установі є майном боржника та наявність такого рахунку є достатньою підставою для визначення місцезнаходження майна, на яке має бути накладене стягнення у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню із постановленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 160/5892/19 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 1 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 58756949.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, 6 , офіс 15 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позову та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з тієї ж дати.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко