Справа № 456/2818/19
Суддя: Янів Н. М.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2818/19
Провадження № 2-а/456/95/2019
РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора поліції УПП у Львівській області Вознюк Ореста Богдановича, Управління патрульної поліції у Львівській бласті про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом який мотивував тим, що постановою інспектора УПП у Львівській області Вознюк О.Б. від 10.07.2019 серія ДП18№629393 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 та ч. 3 ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.. Вважає дії інспектора по складанню вказаної постанови відносно нього протиправними, а постанову незаконною, яка винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим така підлягає скасуванню.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до оскаржуваної постанови він нібито о 19 год. 40 хв. рухаючись за кермом автомобіля автодорогою М06 Київ Чоп 626 км., не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія» перетнувши її, а також не пред`явив посвідчення водія категорії «В», не пред`явив (страховки) поліса ОСЦПВ власників наземних ТЗ, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на вимушену зупинку працівниками поліції, чим порушив вимоги п.8.5.1., 2.4а, 9.9 б ПДР.

Однак, вважає, що обставини викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки рухаючись по автодорозі Київ Чоп патрульна машина з номерним знаком НОМЕР_1 з проблисковим маячком синього кольору здійснила обгін його автомобіля та автомобіля, який рухався попереду (VW Passat сірого кольору). Так як автомобіль, що рухався попереду зупинився, він також вирішив зупинитись. Після цього до нього підійшов інспектор і вимагав пред`явити водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказавши, що він порушив п. 1.1 дорожньої розміти ПДР. Оскільки він будь яких порушень ПДР не здійснював та пояснив інспектору, що здійснював обгін відповідно до дорожньої розмітки 1.5. ПДР, тому відповідно не вважав за необхідне пред`являти інспектору на його вимогу посвідченні водія. Також вказав, що інспектор поліції не вправі був вимагати поліс обов`язкового страхування, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає тільки два випадки коли працівник поліції має право вимагати від водія надати для перевірки поліс обов`язкового страхування: під час складання протоколу та під час оформлення матеріалів ДТП. В даному ж випадку за порушення нібито дорожньої розмітки розмітки 1.1 протокол не складається, а виноситься постанова. Що стосується не увімкнення аварійної світлової сигналізації, то така відповідно до п. 9.9.б ПДР повинна бути увімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Оскільки ні один з пунктів 8.9 ПДР (зупинка транспортних засобів патрульною машиною) не був виконаний, тому він у відповідності до п. 15.1. ПДР зупинився на узбіччі, якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху.

Також вважає, що інспектор виніс оскаржувану ним постанову не розглянувши справу по суті, та у порушення ст. 284 КУпАП не вказав у такій технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис події. Відтак просить визнати дії інспектора протиправними та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у заяві, просив суд такі задоволити. Додатково пояснив, що дійсно в той день керував автомобілем автодорогою М06 Київ Чоп, перед в`їздом в с. П`ятничани Стрийського району, розпочав обгін транспортних засобів, який завершив безпосередньо в населеному пункті в межах дії суцільної лінії дорожньої розмітки. Після того, як його зупинили працівники поліції, відмовився надавати на їхню вимогу посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, оскільки вважав, що будьяких порушень ПДР не вчиняв. Вказав, що не порушував вимог 1.1. дорожньої розмітки, а здійснював обгін згідно дорожньої розмітки 1.5 переконавшись перед таким маневром, у відповідності до п. 14 ПДР, чи буде це безпечним для нього та інших учасників дорожнього руху. Також зазначив, що не ввімкнув аварійну сигналізацію, після зупинки його транспортного засобу, оскільки зупинився на узбіччі, а не на проїжджій частині.

Відповідач інспектор поліції УПП у Львівській області Вознюк О.Б., та уповноважений представник управління патрульної поліції у Львівській області у судове засіданні не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надіслали.

Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення закон визначає своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП)

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 73 КАС України).

Згідно зі ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18№ 629393 вбачається, що 10.07.2019 р. близько 19 год. 14 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 на автодорозі М06 Київ Чоп 626 км., не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія» перетнувши її, а також на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія категорії «В», не пред`явив (страховки) поліса ОСЦПВ власників наземних ТЗ, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на вимушену зупинку працівниками поліції чим порушив вимоги п.2.1а., 2.4а, 9.9 б ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч.1, 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що до останнього з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.. Також з даної постанови вбачається, що копія постанови була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом за вих. № 6494 від 10.07.2019 р. /а.с.7/

Позивач у судовому засіданні не заперечував того, що не надав на вимогу працівника поліції дозвільні документи на керування транспортним засобом посвідчення водія, а також страховики, вважаючи, що не вчиняв жодного адміністративного правопорушення. Також ствердив, що аварійна сигналізація на його автомобілі не була увімкнена, оскільки він не зупинявся працівниками поліції у порядку передбаченому п. 8.9 ПДР, а сам вирішив зупинитись на узбіччі.

Також судом досліджено відеозапис події, яка мала місце 10.07.2019 р. за участі позивача ОСОБА_1 з портативного відеореєстратора працівника управління патрульної поліції у Львівській області, згідно якого вбачається той факт, що позивач дійсно був зупинений працівниками поліції та під час спілкування, незважаючи на неодноразові законні вимоги працівника поліції, відмовився пред`явити посвідченні водія та поліс ОСЦПВ. Також з вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль позивача знаходиться на узбіччі автодороги без увімкненої аварійної світлової сигналізації.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відтак, суд констатує, що згідно п.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі, зокрема якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ПДР України дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінію перетинати забороняється. Якщо цією лінією позначено місце стоянки або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, то лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати дану лінію для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Так ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність зокрема й за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг - у виді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із пунктом 2.4а ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1

У відповідності до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс

(сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 32 вказаного Закону передбачено вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, серед яких зокрема якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Окрім цього, згідно п. 21.1, 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.4 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, установлену законом.

Отже, чинним законодавством встановлено безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особою, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія та полісу, і такий може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом. Відсутність полісу є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, ані наведена норма Закону, ані положення Правил дорожнього руху не встановлюють, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тобто, у випадку скоєння водієм будь-якого порушення Правил дорожнього руху.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.04.2019 р. у справі № 675/1207/17 та у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 675/1207/17.

Порядок використання попереджувальних сигналів визначено Розділом 9 «Правил дорожнього руху».

Пунктом 9.1. Розділу 9 ПДР визначено, що попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Згідно із пунктом 9.9. Розділу 9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар; в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами; г) на механічному транспортному засобі, що буксирується; ґ) на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком "Діти", що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки; д) на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі; е) у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо вчинення водієм ОСОБА_1 порушень ПДР, а саме вимог дорожньої розмітки 1.1 та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з тих підстав, що такі не підтвердженні відповідачем жодними належними та допустимими доказами, оскільки з долученого відеозапису не зафіксовано вчинення даного правопорушення, а сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні. Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, інших доказів, які б, відповідно до ст. 251 КУпАП, свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не містить та в процесі провадження адміністративної справи таких судом не здобуто.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову серії ДП18 № 629393 від 10.07.2019 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід скасувати та провадження по справі у цій частині закрити.

Що стосується вчинення водієм адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст.126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, то такі, на думку суду знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи. Зокрема, беззаперечно встановлено зі слів позивача, про те, що він здійснював обгін транспортних засобів, який завершив в межах дії суцільної лінії розмітки, відтак в працівників поліції були всі підстави для зупинки транспортного засобу, з метою вияснити обставини події. В подальшому, факт не пред`явлення на вимогу працівника поліції посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також не включення аварійної світлової сигналізації стверджується оглянутим та дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події. Крім того вищевказані факти не заперечувались і самим позивачем у судовому засіданні.

Доводи позивача в про те, що відповідач не мав права вимагати пред`явити поліс обов`язкового страхування, суд не приймає до уваги, оскільки діючими нормативно-правовими актами прямо передбачено обов`язок особи, яка керує транспортним засобом, пред`явити чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на вимогу працівника поліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст.126 КУпАП. При цьому судом при розгляді даної справи не встановлено порушень допущених інспектором поліції Вознюк О.Б. при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б свідчили про незаконність винесеного рішення у даній частині.

Зазначені позивачем, зауваження щодо деяких незначних порушень процесуального законодавства, під час складання постанови про адміністративне правопорушення, зокрема, не зазначення у постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис жодним чином суттєво не вплинуло на правильність дій працівника поліції, при цьому не було допущено істотного порушення прав та свобод людини, що могло б потягнути за собою недопустимість покладених в основу судового рішення доказів.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині скасування постанови серія ДП18№629393 від 10.07.2019 р., згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст.122, ч.1 ст.126, слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю, оскільки факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом, та особистими поясненнями позивача, що відповідно до ст. 251 КУпАП є належними доказами, та жодним іншим доказом не спростовується. А відтак оскаржувана постанова серії ДП18 № 629393 від 10.07.2019 у даній частині є законною і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.8, 9, 10,20,77,90, 210-211, 229, 241-246, 286 КАС України, ст. 293 КУпАП України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18№629393 від 10.07.2019 року у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження у справі у цій частині закрити.

У решті постанови серії ДП18№ 629393 від 10.07.2019 року залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н. М. Янів