Справа № 320/2556/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року справа № 320/2556/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправним та скасування припису

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції Центрального округу від 26.11.2018 № 30.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем без наявності передбачених законом підстав та з порушенням встановленого законом порядку винесено необґрунтований припис, яким позивача зобов`язано усунути порушення природоохоронного законодавства, виявлені під час проведеної 22.11.2018 року планової перевірки, які позивачем не допускались.

Позивач стверджує, що зафіксований в акті факт порушення позивачем природоохоронного законодавства, а саме здійснення накопичення власних відходів полімерів синтетичних та металобрухту на відкритій земельній ділянці без асфальтного покриття в м.Канів по вул. Дорошенка, 7 Черкаської області повністю не відповідає фактичним обставинам. Позивач вказує, що тимчасове зберігання товарно-матеріальних цінностей, придатних для господарського використання, не є розміщенням відходів, тому висновки акту перевірки зроблені без дослідження можливості та напрямків використання товарно-матеріальних цінностей позивача.

Позивач засвідчує, що не допускає зберігання та накопичення відходів у несанкціонованих місцях, на постійній основі здійснюється контроль поточного стану відведених місць розміщення відходів та їх відповідності вимогам екологічної безпеки.

Позивач зазначає, що винесений припис не відповідає вимогам статті 7 та статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, однак, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про те, що відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства; не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не скористався вищезазначеним правом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 320/2556/19, витребувано докази по справі від сторін, призначено підготовче засідання на 27.06.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 повторно витребувано від відповідача докази по справі та відкладено підготовче судове засідання на 25.07.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання на 26.09.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2019.

Представник позивача, присутній у судових засіданнях по справі 27.06.2019, 25.07.2019, 10.10.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач в жодне судове засідання по справі явку свого представника не забезпечив, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» має статус юридичної особи, що зареєстрована Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 20.02.2001 (номер запису в ЄДР № 1 001621), місцезнаходження: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Соборності, буд.36, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а. с. 53-66).

Основними видами діяльності товариства за КВЕД є 20.16 Виробництво пластмас у первинних формах, 22.22 Виробництво тари з пластмас, 22.29 Виробництво інших виробів з пластмас.

Господарська діяльність позивача полягає у здійсненні виробництва і поставки товарів, таких як поліетиленові пакети, упаковки для продуктів харчування й засоби для миття та прибирання.

26 жовтня 2018 року відповідачем прийнято наказ № 292 «Про проведення планового заходу (перевірки) дотримання вимог природоохоронного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак») (далі - наказ про проведення перевірки) (т. 1, а. с. 75).

Згідно наказу про проведення перевірки, постановлено у період з 19.11.2018 по 28.11.2018 провести плановий захід (перевірку) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак».

26 жовтня 2018 року відповідачем видано направлення № 277/07-04 на проведення з 19.11.2018 по 28.11.2018 планової перевірки (т.1, а. с. 231).

Про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства позивача повідомлено повідомленням від 12.10.2018 №832/03.2-09 (т.1, а.с.76). Повідомлення від 12.10.2018 №832/03.2-09 отримано позивачем 03.11.2018, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №143 (т.2, а.с.246, зворот).

22 листопада 2018 року посадовими особами відповідача на підставі наказу про проведення перевірки та направлення на проведення перевірки проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено акт №42/03.2/2018/ПЛ (т.1, а. с. 77-93, далі - акт).

В акті зазначено, що підприємство займається виробництвом побутових господарських товарів (поліетиленові пакети, мочалки, губки з поролону, серветки, одноразовий посуд). На даному проммайданчику знаходяться складські приміщення підприємства, а також дільниця сортування відходів поліетилену. Дана ділянка обладнана витяжними вентиляційним системами. Виробнича потужність - 4020 тонн перероблених відходів поліетилену в рік.

До складу ТОВ «Ергопак» входять 2 майданчики: Майданчик №1 (м.Канів, вул..Енергетиків, 191) та Майданчик №2 (м.Канів, вул.Дорошенка, 7).

З акту слідує, що при фактичному обстеженні території товариства за адресою: м. Канів, вул. Дорошенка, буд. 7 виявлено засмічення земельних ділянок відходами полімерів синтетичних та металобрухту площею:

1. Довжиною 15,50 метрів, шириною 4,20 метрів, висотою 1 метр - металобрухт;

2. Довжиною 30 метрів, шириною 0,60 метра, висотою 0,60 метрів - полімерів синтетичних;

3. Довжиною 10 метрів, шириною 2,70 метрів, висотою 1 метр - полімерів синтетичних.

В акті в графі детальний опис виявленого порушення відповідач зазначає, що позивач допускає змішування відходів, що є порушенням пункту «ж» частини 1 статті 17 Закону України «Про відходи» та не забезпечує захисту земель від забруднення, засмічення, чим порушує абзац 11 частини 1 статті 35 Закону України «Про охорону земель».

26 листопада 2018 року відповідачем винесено припис № 30 щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства (т. 1, а. с. 94-95), яким позивачу приписано:

- пункт перший: розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених порушень, копію якого надати до Державної екологічної інспекції Центрального округу (м. Черкаси, вул. Вернигори, 17) протягом 10 днів після отримання припису;

- пункт другий: не допускати змішування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, термін виконання - з дати отримання припису;

- пункт третій: здійснювати заходи щодо захисту земель від забруднення, засмічення, термін виконання - з дати отримання припису;

- пункт четвертий: вжити необхідні заходи щодо ліквідації засмічення земельної ділянки на території товариства ТОВ «Ергопак» м. Канів, вул. Дорошенка, буд. 7 та провести рекультивацію засміченої земельної ділянки, термін виконання - з дати отримання припису.

Не погодившись із даним приписом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (зі змінами та доповненням на період виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №877-V).

Щодо відсутності в акті планового заходу державного нагляду (контролю) №42/03.2/2018/ПЛ відомостей про дату складення акту та форму заходу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості:

дату складення акту;

тип заходу (плановий або позаплановий);

форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо);

предмет державного нагляду (контролю);

найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Аналізуючи складений посадовими особами відповідача акт №42/03.2/2018/ПЛ, суд зазначає, що даний акт не містить обов`язкових відомостей про дату його складання, тоді як вказує лише на дату проведення заходу державного нагляду (контролю), також акт не визначає форму здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо, що вказує на недотримання контролюючим органом вимог законодавства при його складанні.

Суд погоджується з доводами позивача та вважає, що акт №42/03.2/2018/ПЛ через відсутність у ньому дати його складання, не відповідає встановленим законом та ДСТУ №4163-2003 вимогам, тому є неналежно оформленим і не створює юридичних наслідків. Складений за результатами перевірки акт не відповідає розробленій уніфікованій формі актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду, що є порушенням вимог частини 2 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 5 Закону №877-V уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Так, Міністерством екології та проривних ресурсів України видано наказ від 09.08.2017 № 303 «Про затвердження Уніфікованої форми акта, що складається за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 жовтня 2017 р. за № 1289/31157, яким затверджено Уніфіковану форму акта, складеного за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони природного навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, що додається.

Даний наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування, а саме 14.11.2017, тобто на період проведення відповідачем планового заходу державного нагляду (контролю) був чинним.

Суд зазначає про те, що уніфікована форма акта, затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України видано наказ від 09.08.2017 № 303, не містить графи «форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо)» та відповідно не містить позначення про дату складення акту, проте це не звільняє відповідача від обов`язку дотримання вимог частини 6 статті 7 Закону №877-V щодо необхідності зазначати у складеному акті таких відомостей як форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо)» та дата складення акту.

Невідповідність складеного акту вимогам частини 6 статті 7 Закону №877-V суд розцінює як доказ, який одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, що в силу приписів статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє суду не брати до уваги такий доказ.

При цьому суд зазначає, що на офіційному сайті Міністерства екології та природних ресурсів України розміщена не затверджена форма акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 22.07.2019, в якій наявна графа «форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інша форма, визначена законом)» (https://www.dei.gov.ua/posts/155), що свідчить про намагання органу державного нагляду (контролю) привести у відповідність уніфіковану форму акту до вимог Закону №877-V.

Щодо доводів позивача про проведення перевірки за адресою, на яку не видавався наказ про її проведення, суд зазначає таке.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою (ч.2 ст.7 Закону №877-V).

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону №877-V у посвідченні (направленні) на проведення заходу, серед іншого, зазначається місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід.

Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Так, наказом Державної екологічної інспекції центрального округу від 26.10.2018 №292 головні спеціалісти відділу екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів - державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Попович Олена Анатолівна та ОСОБА_1 були направлені для проведення планового заходу (перевірки) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак»), Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.40 років Жовтня, 36 (місцезнаходження: Черкаська обл., м. Канів, вул. Дорошенка, 5А.).

Виходячи з того, що зареєстрованим місцезнаходженням позивача є: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Соборності, буд.36, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає, що у наказі №292 від 26.10.2018 визначено адресу місцезнаходження товариства (Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.40 років Жовтня, 36) та адресу відокремленого підрозділу, щодо діяльності якого здійснюється захід (Черкаська обл. , м . Канів , вул. Дорошенка , 5 А.).

В той же час в акті №42/03.2/2018/ПЛ зазначено, що плановий захід державного нагляду (контролю) здійснений за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул.Дорошенка, 7.

Приписом відповідача від 26.11.2018 №30, який є предметом оскарження у даній справі, позивача зобов`язано ліквідувати засмічення земельної ділянки за адресою: Черкаська обл., м. Канів, вул. Дорошенка, 7.

26 жовтня 2018 року відповідачем видано направлення № 277/07-04 на проведення з 19.11.2018 по 28.11.2018 планової перевірки головним спеціалістам відділу екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів - державним інспекторам з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Попович Олені Анатолівні та ОСОБА_1 (т.1, а. с. 231).

Суд зазначає, що в тексті направлення від 26.10.2018 № 277/07-04 не зазначено ані місцезнаходження суб`єкта господарювання, ані місцезнаходження його відокремленого підрозділу, щодо діяльності якого здійснюється захід.

В той же час направлення від 26.10.2018 № 277/07-04 містить такий реквізит документу як адресат, в якому в називному відмінку зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак». В реквізиті "Адресат" зазначені такі адреси: 08154 , Київська область , Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. 40 років Жовтня, 36 . Місцезнаходження: 19001, Черкаська обл., м. Канів, вул. Дорошенка, 5А.

Суд зазначає, вимоги до оформлення направлення на перевірку визначені у частині 3 статті 5 Закону №877-V, відповідно до якої у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються:

найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід;

найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід;

номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід;

перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові;

дата початку та дата закінчення заходу;

тип заходу (плановий або позаплановий);

форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо);

підстави для здійснення заходу;

предмет здійснення заходу;

інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Отже, направлення за своїм змістом не передбачає наявності такого реквізиту документу, як його адресат.

Відтак суд виходить з того, що в тексті направлення від 26.10.2018 № 277/07-04 не зазначено місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності якого здійснюється захід.

Навіть розцінюючи такий реквізит документу як адресат із зазначенням адреси як місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід, суд зазначає, що направлення від 26.10.2018 № 277/07-04 містить адресу місцезнаходження товариства як юридичної особи (08154, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.40 років Жовтня, 36 ) та адресу місцезнаходження відокремленого підрозділу (19001, Черкаська обл., м. Канів, вул. Дорошенка, 5А), яка не відповідає фактичному місцезнаходженню відокремленого підрозділу, щодо діяльності якого здійснювався захід (19001, Черкаська обл ., м . Канів, вул. Дорошенка, 7).

Так, відповідно до договору оренди №27/02-18 від 02.08.2019, укладеного між громадянином України ОСОБА_2 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме Комплекс, що знаходиться за адресою: м.Канів, Черкаської області, вул.. Дорошенка Михайла гетьмана, 7 , а саме нежитлові приміщення площею 4671,36 кв.м., згідно інвентаризаційної справи П-12 (т.1, а.с.67-72).

Згідно додатку №1 до договору №27/02-18 від 02.08.2019 сторонами складений акт прийому-передачі майна до договору оренди №27/02-18 від 02.08.2019, відповідно до якого громадянин України ОСОБА_2 (Орендодавець) передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (Орендар) прийняло в користування на строк дії договору оренди приміщення та майно, визначені в акті (т.1, а.с.73).

Таким чином, направлення від 26.10.2018 № 277/07-04 всупереч вимогам частини 3 статті 7 Закону №877-V не містить місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід.

Європейський суд у справіClawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справіvan Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( "Лелас проти Хорватії" , заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (" Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Враховуючи, що відповідачем не було дотримано порядку здійснення контролю щодо додержання вимог природоохоронного законодавства щодо зазначення у направленні на проведення планового заходу державного нагляду (контролю) місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід, та зважаючи на те, що оспорюваний припис від 26.11.2018 №30 складений за результатом проведення такого планового заходу, суд зазначає, що відповідач діяв не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що у даному випадку згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, суб`єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності (legal certainty), який є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

Також, обґрунтовуючи правомірність своїх позовних вимог, позивач зазначає про те, що в акті планового заходу державного нагляду (контролю) відповідачем не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, яка зазнала засмічення, а відтак неможливо ідентифікувати засмічену на думку відповідача земельну ділянку, тобто конкретизувати предмет перевірки.

Представником позивача адвокатом Компанець Максимом Борисовичем на адресу відповідача були направлені адвокатські запити від 24.04.2019 вих.№19/04/24-1П та від 25.04.2019 вих.№19/04/25-2П, в яких представник позивача просив надати інформацію та належним чином засвідчені копії документів щодо проведеної перевірки, всіх матеріалів перевірки, втому числі обґрунтування площі засмічення земельної ділянки, об`єму відходів, розміру питомих втрат на ліквідацію наслідків засмічення земель, розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та інші (т.1, а.с.223-227)

На адвокатські запити представника позивача Державною екологічною інспекцією Центрального округу надано відповідь листом від 03.05.2019 №3/3-17/487, в якому повідомлено про те, що відповідачем направлено запит листом від 26.11.2018 вих. №147/03.4-16 до Міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо надання інформації про категорію та грошову оцінку 1 кв.м. земельної ділянки за адресою: м . Канів , вул. Дорошенка , 7.

У листі від 03.05.2019 №3/3-17/487 відповідач також повідомив, що відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, викладеної у листі від 10.12.2018 вих. № 8-23-0.192-1504/118-18 Міськрайонним управлінням у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомлено, що за адресою: м. Канів, вул. Дорошенка, 7, знаходяться дві земельні ділянки:

- 1) категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення земельної ділянки - 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості;

- 2) категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки - 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.228-229а).

Аналізуючи наведені в акті №42/03.2/2018/ПЛ відомості щодо встановлених перевіркою обставин, посадовими особами в акті вказано, що до складу ТОВ «Ергопак» входять 2 майданчики: Майданчик №1 (м.Канів, вул.Енергетиків, 191) та Майданчик №2 (м.Канів, вул.Дорошенка, 7).

Отже, перевірка за адресою: м. Канів, вул. Дорошенка, 7, проводилась щодо однієї земельної ділянки, в той час як матеріали справи підтверджують, що за адресою: м. Канів, вул. Дорошенка, 7 , знаходяться дві земельні ділянки.

Суд зазначає, що жодних ідентифікуючих ознак земельної ділянки за адресою: м.Канів, вул.Дорошенко, 7 , крім самої адреси місця розташування земельної ділянки, в акті №42/03.2/2018/ПЛ не наведено.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (ч.2 ст.79-1 ЗК).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що у разі відсутності кадастрового номера земельної ділянки у акті перевірки та виданому на його основі приписі, за допомогою якого здійснюється її ідентифікація, та у зв`язку з існуванням за адресою, за якою здійснювалася перевірка, двох земельних ділянок, неможливо ідентифікувати земельну ділянку, яка, на думку відповідача, є забрудненою внаслідок розміщення на ній позивачем відходів.

Таким чином, відповідач не конкретизував предмету перевірки, а, відтак, не довів належними та допустимими доказами факту засмічення саме тієї земельної ділянки, діяльність на якій здійснює позивач.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач помилково розцінив матеріальні цінності позивача як відходи, оскільки зазначені матеріальні цінності обліковуються у бухгалтерському обліку як актив позивача.

З акту №42/03.2/2018/ПЛ слідує, що відповідачем встановлені такі обставини щодо поводження з відходами.

Так, перевіркою встановлено, що в наявності позивача є реєстрова карта об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів №68 від 28.02.2001. Пзув на звітний рік становить 96620,09, наступний рік 100000,00. В ході виробничої діяльності на підприємстві утворюються наступні види відходів:

1. Відпрацьовані мастила;

2. Шини зіпсовані;

3. Тверді побутові відходи;

4. Брухт металевий

5. Лампи люмінесцентні

6. Шлам від очищення вод стічних комунальних.

Договора на передачу відходів:

- договір №9/01-16 від 25.02.2016, заключний з ТОВ «Альфа екологія» на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, з терміном дії - щорічно пролонгованим;

- договір №10-ЗВ від 16.01.2018, заключний з Канівське КП «ЖЕК» на захоронення ТПВ, з терміном дії - 31.12.2018.

Статистична звітність за формою №1-відходи подається.

Журнал обліку відходів встановленої форми №1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари» - ведеться.

При фактичному обстеженні території товариства за адресою: м. Канів, вул. Дорошенка, буд. 7 виявлено засмічення земельних ділянок відходами полімерів синтетичних та металобрухту площею:

1. Довжиною 15,50 метрів, шириною 4,20 метрів, висотою 1 метр - металобрухт;

2. Довжиною 30 метрів, шириною 0,60 метра, висотою 0,60 метрів - полімерів синтетичних;

3. Довжиною 10 метрів, шириною 2,70 метрів, висотою 1 метр - полімерів синтетичних.

В акті в графі «детальний опис виявленого порушення» відповідач зазначає, що позивач:

- допускає змішування відходів, що є порушенням пункту «ж» частини 1 статті 17 Закону України «Про відходи»;

- не забезпечує захисту земель від забруднення, засмічення, чим порушує абзац 11 частини 1 статті 35 Закону України «Про охорону земель».

Суд зазначає, що жодних інших відомостей щодо засмічення земельної ділянки за адресою м.Канів, вул.Дорошенко, 7, відходами полімерів синтетичних та металобрухту, а саме конкретні місця їх локалізації, детальний опис відходів акт №42/03.2/2018/ПЛ не містить, під час перевірки не здійснювалась фото чи відеофіксація.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України визначені Законом України «Про відходи» від 05.03.1998 № 187/98-ВР.

Позивач вказує, що матеріальні цінності, які відповідач помилково ідентифікував як відходи полімерів, у дійсності є товарно-матеріальними цінностями позивача.

На підтвердження вказаного позивачем зазначено, що такі товарно-матеріальні цінності у подальшому реалізовані позивачем відповідно до договору поставки № 20/11/18 від 20.11.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ГАРАНТ-ПЛЮС», що підтверджується, зокрема видатковими накладними № 39877 від 07.12.2018, відповідно до якої покупцю поставлено зворотний брак №2 у кількості 3380 кг на загальну суму 32123,52 грн., в тому числі ПДВ 5353,92 грн. (т. 1, а. с. 169), № 40430 від 12.12.2018, відповідно до якої покупцю поставлено зворотний брак №2 у кількості 4800 кг на загальну суму 1440,00 грн., в тому числі ПДВ 2400,00 грн. (т. 1, а. с. 170), № 3109 від 07.02.2019, відповідно до якої покупцю поставлено зворотний брак №2 у кількості 4010 кг на загальну суму 38111,04 грн., в тому числі ПДВ 6351,84 грн. (т. 1, а. с. 171), № 4860 від 25.02.2019, відповідно до якої покупцю поставлено зворотний брак №2 у кількості 1600 кг та Литники П2 у кількості 4080 кг на загальну суму 27446,40 грн., в тому числі ПДВ 4574,40 грн. (т. 1, а. с. 172).

Відповідно до статті першої Закону України «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані: не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки.

Суд зазначає, що перевіркою не встановлено обставин, які надали уявлення посадовим особам контролюючого органу про те, що позивач допускає змішування відходів, зокрема не вказано, в чому саме полягає змішування відходів та які саме відходи були змішані.

На думку суду відповідачем не надано доказів того, що тимчасове зберігання товарно-матеріальних цінностей, придатних для господарського використання, є розміщенням відходів, як і не спростовано доказів позивача про те, що виявлені перевіркою відходи полімерів синтетичних та металобрухт взагалі є відходами.

З матеріалів справи слідує, що відповідач не звертався до позивача за поясненнями чи документами щодо з`ясування питання про походження виявлених відходів та їх обліку, що і призвело до неправильної оцінки властивостей та можливостей подальшого використання матеріальних цінностей та сприйняття їх як відходів.

Оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що покладені в основу акту висновки ґрунтуються на неправильній класифікації відповідачем виду товарно-матеріальних цінностей позивача та зроблені без дослідження можливості та напрямків їх подальшого використання. Відповідачем, із посиланням на достатні та допустимі докази, не доведено, що матеріальні активи позивача є відходами.

Відповідач зафіксував в акті перевірки факт виявлено засмічення земельних ділянок відходами полімерів синтетичних та металобрухту.

Водночас, відповідачем не доведено фактів наявності на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, інших товарно-матеріальних цінностей, а також сміття без відповідних дозволів.

Разом з тим, з метою встановлення факту наявності чи відсутності порушень природоохоронного законодавства, позивачем проведено службове розслідування, результати якого відображені в акті про проведення службового розслідування від 02.07.2019 (т. 2, а. с. 1-25).

З матеріалів службового розслідування позивача слідує, що виробничий комплекс позивача складається з виробничих будівель, між якими розміщується заасфальтоване покриття.

Також в акті про проведення службового розслідування зазначено, що відходи, що виникають в результаті діяльності ТОВ «Ергопак» зберігаються у спеціально відведених місцях, а саме на огороджених майданчиках на заасфальтованих земельних ділянках з твердим покриттям та у обладнаних контейнерах до моменту їх вивезення спеціалізованими організаціями. Факт такого зберігання повністю відповідає вимогам Закону України «Про відходи», та не є порушенням природоохоронного законодавства.

Вторинна сировина зберігається у складських приміщеннях.

На ТОВ «Ергопак» впроваджені новітні системи управління та дотримання якості за стандартами ISO 9001, ISO 14001, OHSAS 18001. Відповідно ТОВ «Ергопак» кожен рік проходить аудит щодо дотримання вказаних норм.

В ТОВ «Ергопак» запроваджені та діють Інструкція з управління відходами, затверджена наказом № 58 від 22.04.2013 (т. 1, а. с. 97-104 та 219) та Інструкція з управління відходами, затверджена наказом № 78/2 від 01.08.2013 (т. 1, а. с. 105-112 та 220).

Також, позивачем укладено договір № 9/01-16 від 09.01.2016 (т. 1, а. с. 113-117) на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, відповідно до якого ТОВ «Альфа Екологія» надає позивачу послуги зі збирання (транспортування) та утилізації відходів. Фактичне надання даного виду послуг підтверджується актами прийому-передачі (т. 1, а. с. 119-121).

Крім того, наказом позивача від 01.03.2017 № 131 (т. 1, а. с. 130) по підприємству призначено особу, відповідальну за накопичення та своєчасне видалення відходів і передачі їх для утилізації.

Відповідальність за облік, утворення, зберігання, розміщення й утилізацію відходів виробництва несе заступник директора з загальногосподарських питань.

Операції з управління відходами здійснюють: механік по ремонту обладнання, енергетик, заступник директора з загальногосподарських питань, начальники виробництв, начальник транспортного відділу ВК.

На підприємстві позивача складається реєстрова карта об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстровий № 68, дата реєстрації 28.03.2011 (т. 1, а. с. 138-156), де зазначаються найменування та код утворення відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, клас небезпеки.

У разі виявлення недотримання вимог даної Інструкції та законодавчих, нормативно-правових вимог у сфері управління відходами, екологом складається припис.

На виробничому комплексі призначено відповідальних осіб за збір, зберігання, складування й передачу на утилізацію промислових і побутових відходів.

Промислові відходи реєструються працівниками виробничого комплексу в «Журналі первинного обліку утворення й руху промислових відходів» (т. 1, а. с. 173-177).

Позивачем фіксуються всі обставини поводження з відходами.

Позивачем щорічно екологом складається «Перелік відходів виробництва» (П/РІ-05/02).

Відходи позивача в міру їхнього накопичення збирають окремо в тару, призначену для кожного класу з дотриманням вимог державних правил і норм СанПіН 2.2. 7.029-99. Усі контейнери мають маркувальну табличку (напис) про вид і клас небезпеки відходів, що збирають. Спеціалізовані майданчики мають тверде покриття.

З території позивача промислові відходи передаються на утилізацію спеціалізованим організаціям, що мають ліцензію на певні види операцій з відходами відповідно до умов укладених договорів.

У разі появи нових відходів на території позивача подається інформація від керівника підрозділу екологу. У заявці вказується найменування та клас відходу, кількість. Заступник директора з АГП та еколог вирішують питання про забезпечення видалення відходів з території підприємства та одержання лімітів на новий вид відходів.

Еколог веде «Журнал обліку відходів» типової форми, у якому відзначає видалення відходів з підприємства позивача.

Позивач проводить переробку вторинних відходів (плівки поліетиленової).

Для переробки використовуються відходи власного виробництва та закуплена плівка. Переробка плівки відбувається відповідно до Інструкції «Виробництво поліетилену вторинного гранульованого» (РІ-31).

Облік закупленої плівки, яка надійшла на виробництво, веде старший комірник виробництва по переробці вторинної сировини у «Журналі приходу плівки» (П/РІ-31/10). Майстер зміни веде «Журнал специфікацій на вироблені гранули» (П/РІ-31/11), в якому вказується кількість виробленої гранули та матеріал, з якого виготовлено гранулу. Інформація щодо призначення гранули заноситься майстром зміни до «Журналу обліку витрат гранули» П/РІ-31/12).

Основним ресурсом, який використовується при виробництві гранул є вода. Облік використаної води веде головний енергетик. При цьому також ведеться облік стічної води (РІ-55 «Методика моніторингу та вимірювання основних екологічних характеристик (ГДВ, ГДС, витрати електроенергії)».

Суд, дослідивши матеріали службового розслідування, прийшов до висновку про те, що територія позивача обладнана твердим покриттям, а тому факт розміщення відходів на земельній ділянці, зафіксований відповідачем в акті перевірки, не відповідає дійсності. Накопичення відходів полімерів синтетичних та металобрухту позивачем не здійснюється, так як вони підлягають подальшій переробці або передачі спеціалізованим організаціям для утилізації.

В акті перевірки, а саме в графі «детальний опис виявленого порушення» відповідач, серед іншого, зазначає, що позивач не забезпечує захисту земель від забруднення, засмічення, чим порушує абзац 11 частини 1 статті 35 Закону України «Про охорону земель».

Відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Поняття забруднення та засмічення земель визначено в Методиці визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженій наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 №171 (у редакції наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 № 149), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 травня 1998 р. за № 285/2725.

Так, відповідно до п.2 вказаної Методики терміни вживаються у такому значенні: забруднення земель - це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін; засмічення земель - це наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів; земля (землі) - поверхня суші з ґрунтами, корисними копалинами та іншими природними елементами, що органічно поєднані та функціонують разом з нею.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 вказаної Методики землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

Землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Позивач заперечує факт забруднення та засмічення земельної ділянки.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить інформацію про кадастровий номер земельної ділянки; відсутня інформація про те, чим саме забруднена земельна ділянка, не вказано чи здійснюється накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін; актом не встановлено наявності на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Відповідачем не зазначено локалізацію та місця зберігання речовин, сторонніх предметів і матеріалів на земельній ділянці, діяльність на якій здійснює позивач. Також, відповідачем не надано доказів того, що відходи зберігалися саме на відкритій земельній ділянці.

З кадастрового плану земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Черкаська обл ., м. Канів , вул. Дорошенка, буд . 7, вбачається, що територія, яку використовує позивач, частково забудована та обладнана твердим покриттям.

Ідентифікація відходів відбувається внаслідок аналізу хімічного складу та фізичного стану відходів з подальшою класифікацією відповідно до Державного класифікатора відходів ДК 005-96.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки відбір продукції не здійснювався, експертиза не проводилася, аналіз хімічного складу та фізичного стану відходів не проводився.

Відповідачем не надано доказів того, що під час перевірки проведено дослідження складу товщини шару відходів, який є обов`язковою складовою визначення об`єму відходів, жоден документ не містить показників такого заміру.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст. 72 КАС України).

Стаття 73 КАС України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вимоги до допустимості доказів встановлені у статті 74 КАС України, яка передбачає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними згідно зі статтею 75 КАС України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Проаналізувавши матеріали справи, суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідачем жодним чином не доведений факт змішування відходів, що призвело до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків, негативних екологічних, санітарно-епідемічних наслідків або завдало матеріальної шкоди. Не надано відповідачем й доказів на підтвердження встановленого перевіркою факту забруднення та засмічення земельної ділянки.

Нормами статей 13 та 17 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідачу надано повноваження на здійснення відбору продукції та проведення експертизи.

При цьому, відповідачем не вжито передбачених законодавством заходів щодо здійснення відбору проб відходів та аналізу їх хімічного складу і фізичного стану, дослідження складу товщини шару відходів, який є обов`язковою складовою визначення об`єму відходів.

Також відповідач не повідомив про те, яким чином тимчасове розміщення позивачем товарно-матеріальних цінностей, розцінених відповідачем як відходи, на території підприємства може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, зокрема, ґрунтів, якими саме речовинами, та у якій концентрації, глибину проникнення забруднюючих речовин, склад та цінність ґрунтів, площу забрудненої ділянки.

За таких обставин, твердження відповідача про здійснення забруднення та засмічення земельної ділянки без відбору необхідних проб та проведення відповідних лабораторних досліджень є передчасними та такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. При цьому, в порушення вимог законодавства, відповідачем допущено включення до акту перевірки інформації та висновків, які не підтверджені документально.

Також відповідачем не конкретизовано, які саме заходи щодо захисту земель від забруднення, засмічення мають здійснюватися позивачем.

Натомість, встановлені приписом вимоги містять лише загальні вказівки, щодо дотримання природоохоронного законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався з адвокатськими запитами від 24.04.2019 № 19/04/24-1П та від 25.04.2019 № 19/04/25-2П до відповідача з проханням надати всі без виключення документи, що стали підставою проведення перевірки, всі документи, отримані під час здійснення перевірки та інші документи, що були отримані за результатами її проведення відповідачем.

Однак, документи надані в обсязі, що не дозволяє дійти однозначного висновку про наявність факту порушення вимог природоохоронного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2019, 27.06.2019 від відповідача витребувані письмові пояснення щодо розбіжностей в адресі об`єкта перевірки в наказі відповідача №292 від 26.10.2018 та акті перевірки №42.03.2/2018/ПЛ; копії всіх матеріалів перевірки (акт із доказами ознайомлення та направлення позивачу), матеріали фото та відеофіксації, додатки до акту перевірки (у разі наявності).

Проте, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, не надано суду й письмових пояснень щодо розбіжностей в адресі об`єкта перевірки в наказі відповідача №292 від 26.10.2018 та акті перевірки №42.03.2/2018/ПЛ.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідачем не надано суду доказів наявності поважних причин не подати відзив на позовну заяву, що з урахуванням характеру спірних правовідносин та неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання по справі, в тому числі в режимі відеоконференції, розцінюється судом як визнання позову.

Акт перевірки №42.03.2/2018/ПЛ не містить інформацію про наявність фото та відеофіксації, додатків до акту перевірки, і таких відповідачем не надано.

Суд, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку про те, що перевірка на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства позивачем проведена в обсязі, що не дозволяє дійти однозначного висновку про наявність порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства. Окрім того, перевірка проведена з численними процесуальними порушеннями, а тому не створює жодних правових наслідків для позивача, та відповідно, припис від 26.11.2018 №30 виданий Державною екологічною інспекцією Центрального округу без достатніх правових та фактичних підстав.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій у межах даного предмету позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем судових витрат, понесених позивачем, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як убачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Бахмач та партнери» договору про надання правової допомоги від 22.04.2019 №19/05 (т.1, а.с. 28-32), Клієнт (позивач у справі) доручає, а Об`єднання приймає на себе доручення по наданню Клієнту правової допомоги та захисту його інтересів, зокрема в адміністративних справах.

Позивач поніс судові витрати у розмірі 26921,00 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.), з яких 1921,00 грн. - судовий збір та 25000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених ним витрат позивач надав до суду разом з позовною заявою оригінальний примірник платіжного доручення № 2776525 від 21.05.2019 на суму 1921,00 грн. (т.1, а.с.2) та попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на виконання договору про надання правової допомоги №19/05 від 22.04.2019.

10.10.2019 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивачем обґрунтовано та доведено факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн., а саме до заяви додано розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу на виконання договору про надання правової допомоги № 19/05 від 22.04.2019, проміжний акт № 1 здачі-приймання послуг від 08.10.2019 до договору про надання правової допомоги № 19/05 від 22.04.2019 та копію платіжного доручення № від 08.10.2019 на суму 25000,00 грн. (т.3, а.с.44).

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, який здійснював підготовку позовної заяви із попереднім опрацюванням матеріалів, супроводження справи в суді є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідач із відповідним клопотанням до суду не звертався.

Відтак, враховуючи, що позивачем надано належні докази на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, які були сплачені ним з метою належного захисту інтересів позивача у Київському окружному адміністративному суді, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правову допомогу у сумі 25000,00 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Також на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 26921,00 грн.

У судовому засіданні 11.10.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення складено 21.10.2019 року.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції Центрального округу від 26.11.2018 № 30.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу (ідентифікаційний код: 42149108, місцезнаходження: 36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, буд. 6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Ергопак» (ідентифікаційний код: 31364122, місцезнаходження: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Соборності, буд.36) судові витрати у сумі 26921,00 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту рішення - 21.10.2019.

Суддя Кушнова А.О.