Справа № 826/12118/16
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експандіа» звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якій просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 № з огляду на хибність, необґрунтованість та не підтвердження матеріалами справи висновків, що викладені в пункті 2 розділу 4 «Висновки» Акту перевірки від 14.04.2016 № 155/26-15-14-02-02 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальність «Експандіа» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які не підтверджуються матеріалами справи та не були доведені відповідачем.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 25.02.2016 по 07.04.2016 та з 25.03.2016 по 07.04.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказів Головного управління ДФС у м. Києві від 08.02.2016 № 440 та від 22.03.2016 № 1622, направлень від 25.02.2016 № 831/26-15-13-04-06, № 458/26-15-13-03-03, № 172/26-15-14-02-02, № 173/26-15-14-02-02, № 227/26-15-14-06-04, № 831/26-15-13-04-06, № 174/26-15-14-02-02, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Експандіа» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами даної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 14.04.2016 № 155/26-15-14-02-02/35415496.

21.04.2016 позивачем до Головного управління ДФС у м. Києві подано заперечення № 21/04/2016-3 від 21.04.2016 на акт перевірки.

04.05.2016 позивачем отримано відповідь від 28.04.2016 № 9989/10-26-15-14-02-02 на заперечення, згідно якої, висновки, що викладені в акті перевірки - залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

05.05.2016 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення № , № , № .

20.05.2016 позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу № 20/05/2016-1 на податкові повідомлення рішення від 05.05.2016 № , № , № 002251402.

Надалі, за результатами розгляду скарги товаритсва, Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 151113/6/99-99-11-01-01-25, відповідно до якого скаргу - задоволено частково, вищевказані податкові повідомлення-рішення скасовано в частині зменшення ТОВ «Експандіа» податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Омс-Центральна Україна», ТОВ «Новаклін», ТОВ «Захід Фасіліті Менеджмент» та у відповідній частині штрафних санкцій, а в іншій частині - залишено без змін.

25.07.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки та рішення Державної фіскальної служби України від 12.07.2016 № 151113/6/99-99-11-01-01-25 прийнято податкове повідомлення-рішення № , згідно якого, позивачу нараховано грошове зобов`язання у розмірі 114555 грн., з яких 91644 грн. - податкового зобов`язання та 22911,00 грн. - штрафних санкцій.

У відповідності до п. п. 3.2.1, п. 3.2 акта, перевіркою повноти визначення позивачем податкових зобов`язань за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, відповідачем встановлено їх заниження на загальну суму 61245,00 грн. у тому числі по періодам: за лютий 2014 на суму 59 грн., за травень 2014 на суму 61186 грн.

Так, утравні 2014 року, ТОВ «Експандія» здійснило реалізацію послуг на суму податку на додану вартість 533678 грн., проте перевіркою встановлено подання ТОВ «Експандія» до ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 25.09.2014 № за травень 2014 року, згідно якого встановлено: р. 1 Д5 «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів», графа 5 (уточнений показник) колонка А на суму 2362461 грн. колонка Б на суму 472492 грн.; р. 6 «Загальний обсяг постачання» графа 5 (уточнений показник) на суму 2362461 грн., р. 9 графа 5 (уточнений показник) «Усього за розділом» на суму 472492 грн. Графа 6 з показником 59 грн.

Крім того, перевіркою встановлено невключення до складу податкових зобов`язань у лютому 2014 суми 295,08 грн. в т.ч. ПДВ 59 грн.

Згідно висновків акта перевірки в цій частині, в порушення п. 185.1. ст. 185, п. п. 186.2.1 п. 186.2. ст. 186, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, ТОВ «Експандія» занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 61245 грн. в тому числі по періодам : за лютий 2014 на суму 59 грн., за травень 2014 на суму 61186 грн.

Податкова декларація за лютий 2014 року № , подана позивачем до ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 19.03.2014 засобами електронного зв`язку, згідно змісту якої, позивачем задекларовано суму обсягу постачання, без урахування податку на додану вартість (колонка А) 2362166 грн. та суму податку на додану вартість (колонка Б) 472433 грн.

Податкова декларація за травень 2014 року № , подана позивачем до ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 20.06.2014 засобами електронного зв`язку, згідно змісту якої, позивачем задекларовано суму обсягу постачання, без урахування податку на додану вартість (колонка А) 2668392 грн. та суму податку на додану вартість (колонка Б) 533678 грн.

Проте, 25.09.2014 позивачем до Державної фіскальної служби України подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2014 року № , про що свідчить відповідна квитанція. У відповідності до даного розрахунку, скориговано, а саме, суму обсягу постачання, без урахування податку на додану вартість (колонка А), 2362461 грн. та суму податку на додану вартість (колонка Б) 472492 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням та висновками акта перевірки в цій частині, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- сума податку на додану вартість за травень 2014 року у товариства склала 533678 грн., тоді як позивачем, з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2014 року № , задекларовано 472492 грн.; за лютий 2014 року - 472492 грн., а позивачем задекларовано 472433 грн., що свідчить про те, що контролюючим органом цілком правомірно визначено те, що сума заниження податкового зобов`язання за лютий 2014 року склала 59 грн., а за травень 2014 року - 61186 грн.;

- суд не прийняв до уваги доводи позивача стосовно неправомірності урахування контролюючим органом під час визначення податкових зобов`язань за травень 2014 року даних, що зазначені в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2014 року № , оскільки даний розрахунок складено позивачем та прийнято контролюючим органом. Водночас, суд вказав, що позбавлений можливості надавати правову оцінку законності дій контролюючого органу під час прийняття даного розрахунку, оскільки вищевказані дії не є предметом оскарження у даній адміністративній справі;

- позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав, натомість, відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку при прийнятті оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до положень п. п. 14.1.178, 14.1.179 ст. 14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Приписами абз. 1, 3 п. 46.1 ст. 46 ПК України, визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Положеннями п. 203.1 ст. 203 ПК України, встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Так, нормами ст. 50 ПК України, встановлено порядок внесення змін до податкової звітності.

Згідно абзацу першого п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до абз. 1 п. 50.2 ст. 50 ПК України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

У підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України зазначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України, визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Варто врахувати, що позивачем під час складання та подання його до контролюючого органу уточнюючого розрахунку № , була допущена технічна помилка, уточнюючий розрахунок мав на меті коригування податкових зобов`язань позивача за лютий, а не за травень 2014 року.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що доводи позивача стосовно неправомірності урахування контролюючим органом під час визначення податкових зобов`язань за травень 2014 року даних, що зазначені в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2014 року № не можуть прийматись до уваги, оскільки даний розрахунок складено позивачем та прийнято контролюючим органом, а суд позбавлений можливості надавати правову оцінку законності дій контролюючого органу під час прийняття даного розрахунку, з тих підстав, що вищевказані дії не є предметом оскарження у даній адміністративній справі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Апелянт у своїй скарзі наголошує на тому, що такі дії контролюючого органу раніше були предметом оскарження та розгляду на стадії адміністративного оскарження акта перевірки та податкового повідомлення-рішення, а тому, оскаржуване рішення є тісно пов`язаним з прийняттям відповідачем такого уточнюючого розрахунку, без урахування п. п. 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України та п. 19 Розділу IIІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21.

Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що залишилось поза увагою суду першої інстанції відсутность заниження податкових зобов`язань з боку позивача за травень 2014 року, згідно витягу з особової картки платника податків із системи обліку ДФС розрахунків з платниками податків щодо нарахованих зобов`язань з податку на додану вартість за 25.09.2014 (дата подачі уточнюючого розрахунку засобами електронного зв`язку, у якому відображено фактичний вплив на стан розрахунків з бюджетом подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2014 року № , а саме, відсутність факту заниження. Так, записи від 25.09.2014, які внесені в графу «Нарахування» на дату подачі уточнюючого розрахунку зроблені у відповідності до його даних - зобов`язання у розмірі +59 грн. та штрафні санкції у розмірі +2 грн., і не містять записів про зменшення зобов`язань за травень на 91585грн.

Отже, на переконання апелянта, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було складено внаслідок недотримання контролюючим органом вимог податкового законодавства.

Слід звернути увагу на те, що проведеною перевіркою встановлено подання позивачем до ДПІ у Солом`янському р-ні ГУ Міндоходів у м. Києві, уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 25.09.2014 № за травень 2014, згідно якого: р. 1 Д5 «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів», графа 5 (Уточнений показник) колонка А на суму 2362461 грн. колонка Б на суму 472492 грн.; р.6 «Загальний обсяг постачання» графа 5 (уточнений показник) на суму 2362461 грн., р.9 графа 5 (уточнений показник) «Усього за розділом» на суму 472492 грн. Графа 6 з показником 59 грн.

Згідно з приписами п. 48.3 ст. 48 ПК України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п. 48.4 ст. 48 ПК України, у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента.

Згідно з положеннями п. п. 1, 2 розділу VI наказу Міністерства Доходів і зборів України від 13.11.2013 № 678 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», встановлено порядок заповнення уточнюючого розрахунку: у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, який виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється. У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення. У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).

Також, перевіркою встановлено невключення товариством до складу податкових зобов`язань у лютому 2014 суми - 295,08 грн. в т.ч. ПДВ 59 грн., що спричинило порушення п. 185.1. ст. 185, п. п. 186.2.1. п. 186.2. ст. 186, п. 187.1 ст. 187 ПК України, а саме, товариством занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 61245 грн. в тому числі по періодам: за лютий 2014 на суму 59 грн., а за травень 2014 на суму 61186 грн.

У судовому засіданні сторона позивача надала пояснення, що поданий товариством уточнюючий розрахунок подавався з метою скоригувати дані звітної декларації за лютий 2014 року, про що свідчить співставність даних декларації за лютий 2014 (колонка Б «Сума податку на додану вартість» та даних уточнюючого розрахунку колонка 4 «Показник, що уточнюється», а також період, що зазначено в у додатку № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та поданого разом із таким уточнюючим розрахунком. Так, в додатку 5 до уточнюючого розрахунку надається вичерпний перелік змін до податкових зобов`язань та податкового кредиту із деталізацією в розрізі конкретних контрагентів, проте, внаслідок механічної помилки при зазначені періоду, що уточнюється, в графі « 03» «Період, що уточнюється» уточнюючого розрахунку було зазначено в місяці цифру « 5» замість потрібної цифри « 2». Крім того, зазначене випливає з оборотно-сальдових відомостей, в тому числі по рахунку 6432 «Податкові зобов`язання» за період перевірки, де видно, що товариство нарахувало і відобразило в обліку вірну суму зобов`язань з ПДВ.

Колегія суддів враховує зміст наявних в матеріалах справи копій звітних податкових декларацій за лютий 2014 та за травень 2014, уточнюючого розрахунку з невірно заповненим періодом, що коригується, а також копії звітних додатків 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за період лютий та травень 2014 року та уточнюючого додатку 5 за лютий 2014 року, копії записів у реєстрах виданих та отриманих накладних за лютий 2014 року та травень 2015 року.

Відповідно до п. 19 Розділу III Порядку оформлення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, податкова звітність, надана платником або його представником (у паперовому вигляді, поштою, засобами електронного зв`язку) та заповнена з порушенням норм пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 глави 2 розділу II Кодексу, вважається неподаною, про що платник повідомляється у порядку, визначеному пунктом 49.11 статті 49 глави 2 розділу II Кодексу, тобто, уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що був поданий, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 25.09.2014 мав бути визнаним неприйнятим, у зв`язку із наявними порушеннями порядку його складання, а саме, платником податків неправильно зазначено значення в колонці 4 «Показник, який уточнюється», оскільки відповідно до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 № 678, в даній колонці зазначається показник згідно поданої податкової декларації колонка А « 2668392», Колонка Б « 533678», а позивачем зазначено « 2362166» та, відповідно « 472433». Крім того, позивачем неправильно було зазначено в уточнюючому розрахунку значення колонки 6 «Різниця» Колонка А « 295» та колонка Б « 59», оскільки відповідно до п. 3 Розділу VI. «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку № 678 від 13.11.2013, у графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення), а саме: колонка А: 2668 392 - 2362 166 = - 305931; колонка Б: 533678 - 472492 = - 61186, проте вказано: колонка А: 2362166 - 2362461= 295 - Колонка Б: 472433 - 472 492 = 59 грн. Також, не було враховано невідповідність показників уточнюючого розрахунку та Додатку 5 до нього «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), де у відповідності до Порядку № 678 від 13.11.2013 мав би зазначатись конкретний перелік контрагентів із зазначенням індивідуальних податкових номерів, стосовно яких позивач відображає податкові зобов`язання, та що в сумі мало би відповідати колонці 6 «Різниця» уточнюючого розрахунку, а саме, - 305931 по колонці 4 «Обсяг постачання (без податку на додану вартість)» та - 61186 по колонці 5 «Сума податку на додану вартість», проте, було вказано + 295 та + 59 відповідно.

Відповідно до п. п. 5 п. 14 Розділу III «Порядок оформлення та подання податкової звітності» Порядку 678, невід`ємними частинами та додатками до декларації є розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи копій звітності вбачається неможливість урахування контролюючим органом під час визначення податкових зобов`язань за травень 2014 року, даних, що зазначені в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2014 року № , з тих підстав, що зазначений розрахунок складено із порушеннями приписів податкового законодавства, проте без застережень прийнятий контролюючим органом.

Під час розгляду даної справи, стороною податкового органу не було наведено жодних доводів та не надано належних доказів на підтвердження наміру позивача зменшити/занизити податкові зобов`язання з податку на додану вартість, з огляду на що, застосування негативних наслідків до платника податків, зокрема, донарахування зобов`язань за заповненим з недоліками та помилками уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, порушує принципи та завдання податкового адміністрування, з огляду на що, колегія суддів вважає, що відповідач не мав приймати уточнюючий розрахунок з помилками, та, як наслідок цього, автоматично (без належної перевірки), застосовувати до штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, не враховано приписи ст. ст. 48.3, 48.4 ПК України, а також пункту 19 Розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, застосування яких є суттєвим для правильного вирішення даної справи.

За наслідками апеляційного розгляду даного спору, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень не спростовано доводів позивача, а правова позиція податкового органу лише відображає висновки акта перевірки, на підставі якого і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проте, належного доведення правомірності оскаржуваного рішення відповідачем не наведено під час розгляду даної справи.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності), суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновків про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, наявні підстави для нового розподілу судових витрат на сплату судового збору, що понесені позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, згідно з приписами ст. ст. 139, 322 КАС України. При зверненні до суду першої інстанції, позивачем було сплачено 1718,33 грн., за подання апеляційної скарги - 2881,50 грн., що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.07.2016 № .

Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» судові витрати на сплату судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4599,83 грн. (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 83 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 30.10.2019.