Справа № 200/10617/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 р. Справа№200/10617/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Синкової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування вимог про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року та від 09 липня 2019 року №194256-45 ГУ ДФС у Донецькій області, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: Яковлєвої А.С. , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування вимог про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року та від 09 липня 2019 року №194256-45 ГУ ДФС у Донецькій області, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 02.11.2017 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 10.11.2017 року позивач зареєстрований платником податків за спрощеною системою оподаткування 2 групи, що підтверджується копією витягу з реєстру.

29.11.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 11.12.2017 року позивач був взятий на облік як фізична особа-підприємець, адвокат.

18.12.2017 року позивач зареєстрований платником податків за спрощеною системою оподаткування 3 групи.

У січні 2019 року позивачем було отримано вимогу про сплату недоїмки від 20 грудня 2018 року №194256-45 ГУ ДФС у Донецькій області на суму 8407,08 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року було задоволено позовні вимоги, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату недоїмки від 20 грудня 2018 року №194256-45 ГУ ДФС у Донецькій області на суму 8407,08 грн. Наразі рішення набрало законної сили як таке що не оскаржувалось в апеляційному прядку.

Однак, факт існування судового рішення, яким вже було вирішено спір щодо подвійної сплати ЄСВ, не заважає відповідачу надалі нараховувати неіснуючу недоїмку та періодично направляти позивачу незаконні вимоги щодо сплати недоїмки по ЄСВ.

Податковим органом йому були спрямовані вимоги про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року №194256-45 на суму 9400.60 грн. та від 09 липня 2019 року №194256-45 на суму 8482.54 грн..

Так як існує системність порушення з боку відповідача та повне ігнорування судового рішення, а також наявний присутній у позиції відповідача і правовий нігілізм з приводу практики Європейського суд з прав людини, тому потрібно до відповідача засовувати інший спосіб недопущення порушення прав позивача шляхом припинення, тобто зобов`язання - зобов`язати відповідача утриматись від нарахування недоїмки за сплату єдиного соціального внеску за період 2018 року.

Також, позивач вказує на бездіяльність відповідача по незарахуванню сплати ЄСВ.

Просить, визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДФС у Донецькій області про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року №194256-45 на суму 9400.60 грн. та від 09 липня 2019 року №194256-45 на суму 8482.54 грн..

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування сплати страхових внесків за весь 2018 рік за платежами від 15.01,2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, від 16.12.2018 по 704,00 грн. та від 24.12.2018 року на суму 1383.72 грн.

Зобов`язати відповідача зарахувати сплату страхових внесків за весь 2018 рік за платежами від 15.01.2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, від 16.12.2018 по 704,00 грн., та від 24.12.2018 року на суму 1383.72 грн.

Визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування недоїмки за 2018 рік;

Зобов`язати відповідача утриматись від нарахування недоїмки за 2018 рік.

Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять.

Стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

12 вересня 2019 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив, в якому зазначив, що порядок та умови взяття на облік у контролюючих органах фізичних осіб, які зареєстровані як фізична особа - підприємець та при цьому провадять незалежну професійну діяльність, регулюються ст. 65 Кодексу та Порядком обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.11.2011 р. № 1588 (далі - Порядок № 1588).

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків (п. 1.3 Порядку № 1588).

Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності (пп. 4 п. 6.7 розд. VI Порядку N 1588).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" .

Облік платників єдиного внеску передбачено ст. 5 Закону N 2464 та Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положенням про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 р. № 1162.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Крім того, відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності.

Нарахування єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюють на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац перший п. 3 частини першої ст. 7 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464).

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 частини першої ст. 7 Закону №2464 в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України").

Згідно з частиною п`ятою ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників встановлюється у розмірі 22 % відповідно до визначеної ст. 7 Закону N 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи наведене, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи - підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, (далі - Порядок №435).

Форми та строки подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність передбачено розділом III Порядку №435.

Згідно з п. 2 розділу III Порядку № 435 фізичні особи - підприємці формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до Порядку N 435.

Відповідно до п. 4 розділу III Порядку № 435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. При цьому звітним періодом, для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до Порядку №435.

Особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою - підприємцем, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування (п. 19 розділу IV Порядку N 435).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 12 статті 9 розділу ІІІ Закону № 2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464).

В інтегрованій картці платника податків за період з 19.10.2018 року відображені нарахування на загальну суму 9400,60 грн., які не сплачені, у зв`язку з чим контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу.

Враховуючи наведене, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи - підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування сплати страхових внесків та зобов`язання зарахувати сплату страхових внесків за 2018 рік є безпідставними, оскільки відповідно до положення частини 6 статті 25 Закону №2464-УІ, за рахунок всіх сплачених позивачем сум, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Також, відповідач звертає увагу суду на безпідставність вимог позивача щодо стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Стаття 135 КАС України, на яку посилається позивач, стосується витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначає що позивач стверджує про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду. При цьому останнім не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Належних доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов`язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано.

На цих підставах в позові просить відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 02 жовтня 2019 року.

02 жовтня 2019 року суд відклав розгляд справи на 30 жовтня 2019 року.

30 жовтня 2019 року в судове засідання позивач не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату час та місце судового розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача з`явився. Проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши доводи представників сторін, встановивши яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 02.11.2017, основним видом діяльності є " 69.10 Діяльність у сфері права" (а.с.13-15).

2 листопада 2017 року позивача взято на облік у Покровській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, про що свідчить довідка від 11.12.2017 №008 (а.с.16об).

29 листопада 2017 року позивачем отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №4920 (а.с.14об).

01 грудня 2017 року позивача взято на облік як платника єдиного податку ІІ групи, про що свідчить витяг з реєстру платників єдиного внеску від 10.11.2017 №392 (а.с.16).

01 грудня 2017 року позивача взято на облік як платника єдиного податку ІІІ групи, визначена ставка - 5 у відсотках доходу, про що свідчить витяг з реєстру платників єдиного внеску від 18.12.2018 №43 (а.с.17).

11 січня 2019 року позивачу надійшла вимога від 20.12.2018 року № Ф-194256-45 про сплату боргу (недоїмки) на суму 8407,08 грн. (а.с.21).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.06.2019 року по справі № 200/3878/19-а позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволені. Визнана протиправною та скасована вимога від 20.12.2018 року № Ф-194256-45 про сплату боргу (недоїмки) на суму 8407,08 грн. (а.с.54-56).

16 січня 2019 року позивачем до Мирноградської ДПІ Покровсько-Добропільського управління ГУ ДФС у Донецькій області подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5) за 2018 рік, в якому визначена сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 9828,72 грн. (а.с.25-26).

Сплата єдиного внеску позивачем підтверджується квитанціями від 15.11.2017, від 15.12.2017, від 15.01.2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, 16.12.208 та 24.12.2018 (а.с.28-35).

Відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2018 рік форми ОК-5 у знаменнику правої частини таблиці у позначці про сплату страхових внесків стоїть - НІ (а.с.37об).

ГУ ДФС у Донецькій області була прийнята вимога щодо позивача про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року №194256-45 на суму 9400.60 грн.(а.с.60)

ГУ ДФС у Донецькій області була прийнята вимога щодо позивача про сплату недоїмки від 09 липня 2019 року №194256-45 на суму 8482.54 грн.. (а.с.71)

Надаючи правову оцінку обставинам, встановленим в ході судового розгляду справи, суд виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасувати вимоги ГУ ДФС у Донецькій області про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року №194256-45 на суму 9400.60 грн. та від 09 липня 2019 року №194256-45 на суму 8482.54 грн., суд зазначає наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (надалі - Закон № 2464 (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної вимоги)) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 вказаної статті Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності віднесені до платників єдиного внеску.

Аналіз наведених норм діючого законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання або не отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Щодо твердження відповідача про наявність у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок і як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" , адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктами 178.1, 178.2 статті 178 ПК України, встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до пп. 65.4.4 п.65.4 ст.65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Суд зазначає, що з аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом №2464 не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону №2464, зокрема відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону №2464 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014.

Оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", до нього не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону № 2464.

Відповідно до п. 2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року(далі - Порядок № 435) визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої роботи.

Відповідно до пункту 4 розділу III Порядку №435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Згідно пункту 16 розділу IV Порядку 435 фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти.

Із системного аналізу вказаної норми та положень ПК України, випливає, що дана норма застосовується у разі якщо особа, яка проводить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичної особою підприємцем і здійснює відмінні види діяльності.

Позивач здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у нього не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Отже, суд зазначає, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем, добросовісно виконувався обов`язок щодо сплати єдиного внеску, а тому відсутні підстави для формування та направлення позивачу спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Тому, в цій частини позов слід задовольнити.

Ця правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі №520/3939/19.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування сплати страхових внесків за весь 2018 рік за платежами від 15.01,2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, від 16.12.2018 по 704,00 грн. та від 24.12.2018 року на суму 1383.72 грн. та зобов`язання відповідача зарахувати сплату страхових внесків за ці періоди.

Відповідно до п.1) ст..1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" , державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Згідно з п.2) ст..1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.6 ст.9 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування",2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Судом встановлено, що страхові внески позивачем сплачувались, але не зараховувались до державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тому, в цієї частині позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування недоїмки за 2018 рік.

Суд вважає, що визнаючи протиправними та скасовуючи вимоги про сплату боргу з ЄСВ суд скасовую тільки вимоги, як виконавчий документ. А відповідач знову нараховує недоїмку за відповідний період.

Тому, в цій частині також позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача утриматись від нарахування недоїмки за 2018 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КПС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, суд розглядає справи про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд не може розглядати позовні вимоги про утримання від певних дій суб`єкта владних повноважень, тобто вимоги про майбутні дії цього суб`єкта.

Отже в цієї частині позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять.

Твердження позивача що для складання позовної заяви ним витрачено 12 годин та посилання при цьому на ст..135 КАС України є помилковим. Ця стаття кодексу регулює питання витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з прибуттям до суду, та в свою чергу відривають їх від звичайних занять.

Тому, в цій частини позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивач жодного обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, як і жодного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди не навів.

Тому, в цій частини позовних вимог також слід відмовити.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи квитанції №44488 від 26.08.2019 року позивачем під час звернення з даним позовом до суду 06.06.2019 року сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування вимог про сплату недоїмки від 14 червня 2019 року та від 09 липня 2019 року № Ф-194256-45 ГУ ДФС у Донецькій області, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-194256-45 від 14.06.2019 року у сумі 9400,60 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-194256-45 від 09.07.2019 року у сумі 8482,54 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області щодо незарахування сплати страхових внесків ОСОБА_1 за весь 2018 рік за платежами від 15.01,2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, від 16.12.2018 по 704,00 грн. та від 24.12.2018 року на суму 1383.72 грн.

Зобов`язати Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області зарахувати сплату страхових внесків ОСОБА_1 за весь 2018 рік за платежами від 15.01,2018, від 15.02.2018, від 15.03.2018, від 15.04.2018, від 15.05.2018, від 15.06.2018, від 15.07.2018, від 18.08.2018, від 16.09.2018, від 16.10.2018, від 16.11.2018, від 16.12.2018 по 704,00 грн. та від 24.12.2018 року на суму 1383.72 грн.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області щодо нарахування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за 2018 рік на ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті та його вступну та резолютивну частину проголошено в судовому засіданні 30 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 01 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков