Справа № 1.380.2019.003187
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003187
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача Прокопика І .А.,

представників відповідача Куйбіди Р.І., Собаля О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

01.07.2019 до суду надійшов позов Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів , місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл.Маланюка, 6 (далі - позивач; відділення Фонду) до товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" , місцезнаходження: 81200, Львівська обл., Перемишлянський р-н, м. Перемишляни, вул. Топольна, 1 (далі - відповідач; ТзОВ "Електроконтакт Україна"), в якому позивач просить стягнути борг в розмірі 3823943,15 грн.

Ухвалою від 05.07.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 18.09.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзОВ "Електроконтакт Україна" не виконало норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 27 осіб. Оскільки ТзОВ "Електроконтакт Україна" у встановлений термін не сплатило адміністративно-господарські санкції та суму пені, то заборгованість перед відділенням Фонду за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році становить 3823943,15 грн. у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду.

22.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що у 2018 році: наявно/ створено 20 додаткових робочих місць для осіб з інвалідністю у Золочівському виробничому підрозділі ТзОВ "Електроконтакт Україна", про що подано звіти за формою 3-ПН, які зареєстровані у Золочівській районній філії Львівського ОЦЗ; наявно/ створено 10 додаткових робочих місць для осіб з інвалідністю у Перемишлянському виробничому підрозділі ТзОВ "Електроконтакт Україна", про що подано звіти за формою 3-ПН, які зареєстровані у Перемишлянській районній філії Львівського ОЦЗ; наявно/ створено 25 додаткових робочих місць для осіб з інвалідністю у Бродівському виробничому підрозділі ТзОВ "Електроконтакт Україна", про що подано звіти за формою 3-ПН, які зареєстровані у Бродівській районній філії Львівського ОЦЗ, так і у сусідніх районних філіях центру зайнятості - Радивилівській та Радехівській. Відповідач вважає, що вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім цього, відповідач надіслав звіт 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та подав звіти 3-ПН до районних філій центру зайнятості.

29.07.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач порушив вимоги Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», оскільки подано уточнювальну звітність до звіту за 11.01.2018, якою змінено кількість вакансій. Також з первинною звітністю від 02.08.2018 - наступна уточнювальна звітність форми №3-ПН подавалася зі зміненою кількістю вакансій. Крім цього, відповідач порушив вимоги вказаного Порядку щодо подання форми звітності №3-ПН не пізніше, ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

07.08.2019 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що аргументи позивача в частині зміни кількості вакансій у звіті за формою 3-ПН, або не подання звіту у 3-х денний строк з моменту припинення трудових відносин з працівником є малозначними та жодним чином не вплинули на процес працевлаштування осіб з інвалідністю. Це підтверджується як звітами за формою №3-ПН, так і листами районних філій центрів зайнятості.

06.09.2019 відповідач подав додаткові пояснення, в яких описав зміст листів районних філій Львівського ОЦЗ щодо проведення ним заходів для осіб з обмеженими можливостями.

В додаткових поясненнях від 25.10.2019 відповідач зазначив, що за фактами звільнення осіб з інвалідністю у 2018 році не відбувалося відкриття вакансій, оскільки вакантні посади одразу ж (протягом 3 робочих днів) заміщувалися новоприйнятими працівниками, або існуючими працівниками, шляхом переведення між проектами, дільницями, а тому у відповідача не виник обов`язок подавати звітність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Просили суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.02.2019 відповідач подав Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 27 осіб, позивач нарахував адміністративно-господарські санкції в сумі 136864,65 грн. Оскільки відповідач не сплатив вказану суму, позивач нарахував пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій (15.04.2019) за період з 16.04.2019 по 13.06.2019 в розмірі 128597,60.

Виходячи з того, що відповідач не сплатив зазначені суми, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році в розмірі 3823943,15 грн. (адміністративно-господарських санкцій в сумі 3695345,55 грн. та пені в сумі 128597,60грн.).

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 вказаного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення вказаної частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ст.18 вказаного Закону забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.18-1 вказаного Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на підприємства покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для осіб з інвалідністю.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до п.4 ч.3ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання вказаної норми, Міністерством соціальної політики України видано наказ №316 від 31.05.2013 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» (далі - Порядок №316).

Згідно з пунктами 3- 5 Порядку №316, Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше, ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до Звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників у 2018 році у відповідача становила 2246 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 63 особи. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році для відповідача становив 90 осіб.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач порушив вимоги Порядку №316 щодо подання звіту за формою №3-ПН, оскільки з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.05.2019 №12529/06-24 вбачається, що трудові відносини з працівниками (особами з інвалідністю), зокрема, припинені 16.01.2018, 30.01.2018, 27.04.2018, 04.05.2018, 10.10.2018, 11.10.2018, 12.10.2018, 01.11.2018, 30.11.2018, проте відповідач не подавав у триденний термін звітів за формою №3-ПН, що і ним не оспорюється.

Щодо аргументів відповідача, що за фактами звільнення осіб з інвалідністю у 2018 році не відбувалося відкриття вакансій, оскільки вакантні посади одразу ж (протягом 3 робочих днів) заміщувалися новоприйнятими працівниками, або існуючими працівниками, шляхом переведення між проектами, дільницями, а тому у відповідача не виник обов`язок подавати звітність, суд зазначає таке.

Пункт 5 Порядку №316 передбачає, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаного положення суд дійшов висновку, що таке не встановлює будь-яких винятків щодо обов`язку подання звіту за формою №3-ПН, а тому працевлаштування осіб протягом трьох робочих днів з дати відкриття вакансії не звільняє роботодавця подати відповідну форму звітності. Таким чином, аргументи відповідача в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів відповідача про вжиття ним заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: проведення заходів (ярмарків вакансій, семінарів, «круглих столів») для осіб з обмеженими можливостями, суд зазначає, що такі можуть слугувати лише додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків, а вчинення лише таких дій без виконання обов`язку щодо подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Державної служби зайнятості протягом трьох робочих днів з дати відкриття вакансії не можуть бути розцінені судом, як вжиття залежних від підприємства, передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Щодо порушення порядку подання уточнювальної звітності, суд зазначає таке.

Пунктом 6 Порядку №316 встановлено право роботодавця визначати вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

У первинній звітності від 11.01.2018 (місце проведення робіт - м. Броди, вул.Чупринки, 25) вказано про 150 вакансій монтера кабельного виробництва, 25 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід), а в уточнювальній звітності від 28.02.2018, 21.03.2018, 17.04.2018, 18.05.2018, 27.06.2018, 19.07.2018 (місце проведення робіт - м.Броди, вул. Чупринки, 25) вказано про 25 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід).

Крім цього, у первинній звітності від 02.08.2018 (місце проведення робіт - м. Броди, вул. Чупринки, 25) вказано про 100 вакансій монтера кабельного виробництва, 15 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід), а в уточнювальній звітності від 03.09.2018 (місце проведення робіт - м. Броди, вул. Чупринки, 25) вказано про 15 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід), в уточнювальній звітності від 01.10.2018 вказано про 30 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід), в уточнювальній звітності від 06.12.2018 вказано про 10 вакансій монтера кабельного виробництва (інвалід).

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач змінював дані щодо кількості вакансій, а отже порушив вимоги п.6 Порядку №316.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не вжив всіх заходів для створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, не виконав обов`язку проінформувати у триденний строк з дати відкриття вакансії державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда, а також допустив порушення вимог Порядку №316 щодо подання уточнюючої звітності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач у 2018 році не вжив всіх, передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, внаслідок чого не виконав встановлений Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив по працевлаштуванню інвалідів та в строк до 15 квітня 2019 року не сплатив адміністративно-господарські санкції за робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами. Тому позовні вимоги відділення Фонду про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 3695345,55грн. та пені в сумі 128597,60грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" , місцезнаходження: 81200, Львівська обл., Перемишлянський р-н, м.Перемишляни, вул. Топольна, 1, на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів , місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Маланюка, 6, адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 3823943 (три мільйони вісімсот двадцять три тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 15 коп.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 31.10.2019.

Суддя А.Г. Гулик