Справа № 540/1501/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1501/19
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії (бездіяльність) Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 з 20.07.2019 та на протязі 2019 року в позачерговому щорічному безоплатному забезпеченню санаторно - курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області забезпечити ОСОБА_1 в 2019 році позачерговим щорічним безоплатним санаторно-курортними оздоровленням шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно - курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрати на придбання ліків на загальну суму 1525,00 гривен;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги адвокатом та витрати у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 6768,00 грн.;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у відповідності до пункту 9 Порядку надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для взяття на облік для забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги в 2019 році до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації були надані відповідні документи, а саме:

- 29.03.2018 заяву на санаторно-курортне лікування на червень 2019 року та додатки до неї (медичну форму № 070/о);

- повторно 15.11.2018 року подав заяву на санаторно-курортне лікування на червень 2019 року та додатки до неї (медичну форму № 070/о).

У відповідності до листа Управління соціального захисту населення Білозерської РДА від 07.02.2019 № 01-26 щодо санаторно-курортного лікування у 2019 році заява від 29 березня 2018 р. зареєстрована в журналі обліку осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи для забезпечення санаторно-курортним лікуванням за № 73. Згідно неодноразових усних роз`яснень відповідального працівника Управління ОСОБА_2 та заступника начальника Управління ОСОБА_3 позивач був поставлений на чергу на оздоровлення в санаторно-курортний заклад міста Одеса на червень 2019 року.

В кінці червня поточного року відповідальний працівник управління ОСОБА_2 повідомила позивача про наявність путівки на оздоровлення в санаторно-курортний лікувальний заклад м. Одеси з 20 липня 2019 року, на що він підтвердив свою згоду на оздоровлення у вказаний час. Після цього повідомлення позивач владнав справи за місцем своєї роботи, написав заяву на відпустку, вирішив ряд побутових та сімейних проблем та спланував і підготовився на оздоровлення в санаторії м. Одеси саме з 20 липня поточного року.

11 липня 2019 року відповідальний працівник управління соціального захисту населення ОСОБА_2 . повідомила ОСОБА_1 по телефону про те, що з 20 липня 2019 року не буде надано путівку для оздоровлення і взагалі в 2019 році не буде надано путівку на санаторно-курортне лікування. На заяву від 11.07.2019 року до Управління про надання чи відмову в наданні ОСОБА_1 путівки на санаторно-курортне лікування з 20 липня 2019 року відповіді не надходило.

Дії відповідача, виражені у відмові в наданні щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортним лікуванням в 2019 році вважав незаконними.

Крім того, протиправними, незаконними рішеннями управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації, їх посадовими і службовими особами позивачу завдано моральну шкоду, яка виражається в моральних переживаннях в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Внаслідок протиправних дій відповідача, у вигляді відмови 11.07.2019 в наданні санаторно-курортного оздоровлення, позивач переніс нервовий стрес в результаті, якого стався гіпертонічний криз. Екстреною медичною допомогою був доставлений в КЗ Білозерська районна лікарня, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 11 по 16 липня поточного року. На протязі місяця приймав ліки відповідно до рекомендацій з виписки стаціонарного хворого № 3389 від 16.07.2019. Ліків було придбано на загальну суму 1525,00 гривен.

В результаті незаконного рішення управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації, їх посадових і службових осіб позивач зазнав значних фізичних, душевних та психічних страждань. Значно погіршився стан здоров`я, вимушений на протязі тривалого часу приймати ліки згідно рекомендацій лікаря. Крім того, в результаті незаконних дій відповідача наступили вимушені зміни життєвих і виробничих стосунків, що виразилось в порушенні запланованої відпустки з 20 липня та спланованих побутових та сімейних проблем.

Наявна шкода здоров`ю позивача, вимушені зміни життєвих і виробничих стосунків прямо пов`язана і знаходиться в причинному зв`язку з протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана незаконними діями відповідача, позивач оцінює в 5000,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року визнані дії Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні санаторно-курортної путівки з 20.07.2019 протиправними.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області забезпечити ОСОБА_1 в 2019 році позачерговим щорічним безоплатним санаторно-курортними оздоровленням шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно - курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (, вул. Свободи, 89, смт. Білозерка, Херсонська область, 75000) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у вигляді витрат на придбання ліків у сумі 1525 (одна тисяча п`ятсот двадцять п`ять) грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (, вул. Свободи, 89, смт. Білозерка, Херсонська область, 75000) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на надання професійної правничої допомоги та витрати, що пов`язані із прибуттям до суду на загальну суму 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що dідповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

29 березня 2018 р. позивач звернувся з заявою щодо санаторно-курортного лікування у 2019 році. Заява зареєстрована в журналі обліку осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи для забезпечення санаторно-курортним лікуванням за № 73.

11.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації з заявою про підтвердження надання путівки на оздоровлення з 20 липня поточного року.

Відповідно до листа Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 16.07.2019 № 01-20/В-20 "Про розгляд звернень" ОСОБА_1 було повідомлено, що "згідно Порядку затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.12.2016 № 854 з 15 листопада 2018 року відповідно Вашої заяви поставлено на облік для забезпеченню санаторно-курортним оздоровленням осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертий в черзі. У порядку черговості поданих заяв та в межах бюджетних призначень на 2019 рік Вас буде забезпечено санаторно-курортним лікуванням згідно чинного законодавства".

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в наданні щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортним лікуванням в 2019 році протиправними, позивач звернувся до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з огляду на вимоги чинного законодавства протиправно відмовив ОСОБА_1 в наданні санаторно-курортної путівки з 20.07.2019.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Проте з висновком суду першої інстанції про стягнення з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.

За змістом статті 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

На підставі статті 13 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:

позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Порядок надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 р. № 854 (далі - Порядок № 854) визначає механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок (далі - грошова допомога) через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

За змістом пунктів 3, 6 Порядку № 854 безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок (далі - путівки) шляхом надання грошової допомоги забезпечуються громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме:

громадяни, віднесені до категорії 1, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - громадяни, віднесені до категорії 1);

діти з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою (далі - діти з інвалідністю).

Безоплатне забезпечення путівками громадян, віднесених до категорії 1, та дітей з інвалідністю проводиться шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (далі - заклади), за надання послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку.

На підставі підпункту 1 пункту 9 Порядку № 854 для взяття на облік для забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги громадянин, віднесений до категорії 1, один із батьків дитини з інвалідністю або особа, яка їх замінює, подають до органу соціального захисту населення:

1) для забезпечення громадянина, віднесеного до категорії 1:

заяву про взяття на облік для отримання путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о;

копію посвідчення громадянина, віднесеного до категорії 1 (із вкладкою);

копію паспорта.

На виконання пункту 9 Порядку № 854 позивачем були подані відповідні документи, а саме 29.03.2018 року заяву на санаторно-курортне лікування на червень 2019 року та додатки до неї.

За правилами приписів пункту 11 Порядку № 854 органи соціального захисту населення за наявності документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку, здійснюють реєстрацію заяв та забезпечують путівками громадян, віднесених до категорії 1, і дітей з інвалідністю в порядку черговості подання заяв.

Так, згідно листа Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 07.02.2019 № 01-26 ОСОБА_1 було повідомлено: "Щодо санаторно-курортного лікування у 2019 року. Ваша заява від 29.03.2018 року на санаторно-курортне лікування відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 22.01.2018 року № 73 зареєстровано в журналі обліку осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи для забезпечення санаторно-курортним лікування, тому Ви будете забезпечені санаторно-курортним лікуванням згідно черги відповідно до поданих заяв".

Крім того, в листі від 16.07.2019 року № 01-20/В-20 зазначено, що згідно черговості заяв ОСОБА_1 було запропоновано путівку на санаторно-курортне оздоровлення до санаторію "Клінічний санаторій ім. Пирогова", заїзд якого повинен був відбутися 20 липня 2019 року.

Отже, доведеним є факт перебування позивача на обліку в УСЗН Білозерської РДА, як особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи для забезпечення санаторно-курортним лікування на 2019 рік.

При цьому протиправною є відмову відповідача у наданні позивачу путівки на санаторно-курортне оздоровлення до санаторію "Клінічний санаторій ім. Пирогова" з 20 липня 2019 року, яку УСЗН Білозерської РДА мотивувало посиланням на рішення суду у справі № 540/925/19 з огляду на наступне.

Предметом розгляду справи № 540/925/19 було визнання дій Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації замість невикористаної в 2018 році путівки на оздоровлення.

Предметом даної справи є визнання протиправними дій щодо не надання санаторно-курортної путівки з 20.07.2019.

Отже, посилання Управління на те, що позивач використав своє право на отримання грошової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку на оздоровлення, внаслідок чого він був знятий з обліку на забезпечення путівкою на оздоровлення як громадянин, віднесений до категорії 1 та повторно із заявою для взяття на облік не звертався є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з огляду на вимоги чинного законодавства протиправно відмовив ОСОБА_1 в наданні санаторно-курортної путівки з 20.07.2019.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання дій Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 на протязі 2019 року в позачерговому щорічному безоплатному забезпеченню санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики протиправними, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Водночас, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача забезпечити ОСОБА_1 в 2019 році позачерговим щорічним безоплатним санаторно-курортним оздоровленням.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., слід зазначити таке.

За змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

На підставі частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень пункту 3 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Так, позивачем було надано до суду копію карту виїзду швидкої медичної допомоги № 194 від 11.07.2019, копію направлення в стаціонарне лікування, первинний огляд лікаря терапевтичного відділення, медичну карту стаціонарного хворого № 3389, виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 3389, листок непрацездатності, які підтверджують факт наявності моральної шкоди.

Отже, в ході судового розгляду встановлена наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, в результаті чого апеляційний суд погоджується про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Стосовно вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправними діями суб`єкта владних повноважень у сумі 1525,00 грн., варто вказати наступне.

За змістом частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач зазнав матеріальної шкоди у вигляді витрат на придбання ліків.

На підтвердження витрат на придбання ліків на загальну суму 1525,00 грн. позивачем надано товарний чек від 11.07.2019 року та від 12.07.2019 року.

Отже, матеріальна шкода у сумі 1525,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язані із прибуттям до суду на загальну суму 6768,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 дійшов висновків про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд погодився, що в висновками апеляційного суду про те, що наявні в матеріалах справи акт, платіжне доручення про сплату коштів, а також встановлений у договорі про надання правової допомоги фіксований розмір адвокатських послуг не с безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмір з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також Верховний Суд в додатковій постанові від 08.05.2018 у справі № 810/2823/17 зробив висновок, що надані позивачем первинні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу повинні:

відповідати вимогам первинного документа встановленим вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, містити посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції;

зміст послуг (зазначених в договорі про надання правової допомоги та актах) повинен мати посилання на конкретні дії та/або документи вчинені/складені адвокатом;

платіжний документ має утримувати в собі належне, повне призначення платежу та відмітки банку його проведення відповідно до пунктів 1.22, 2.3, 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 № 22.

Також в постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16 Верховний Суд прийшов до висновків про те, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Крім того, в постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16 Верховний Суд зазначив, що у поданих документах позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлену Фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

З огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення Фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, -як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Мінлохолів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218.

Також Європейській суд з прав людини прийшов до висновків про те, що у випадку якщо підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Адвокатом позивача у даній справі до суду були подані копії документів: копію договору про надання правової допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію посвідчення адвоката та опис виконаних робіт.

Отже, слід звернути увагу на те, що позивачем не подано доказів відображення адвокатом ОСОБА_4 М. доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятих осіб, отриманих від ОСОБА_1 шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218.

Крім того, відповідно до ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №540/1501/19 справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, тобто у відповідності до положень частини 2 статті 57 КАС України не потребувала обов`язкової участі адвоката.

У відповідних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95) , «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року ( п.п.34-36) , «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

До того ж відповідно до пункту 2.1 Договору про надання правової допомоги, останній набирає чинності з моменту його підписання.

Договір про надання правової допомоги та ордер на надання правової допомоги датовані 18 липнем 2019 року.

Водночас адміністративний позов датований 19 квітнем 2019 року та засвідчений особистим підписом позивача, в результаті чого представник позивача не міг брати участь у складанні позовної заяви, вивченні та аналіз нормативної бази.

Таким чином колегія суддів, враховуючи, що справа не є складною та відсутність розумної необхідності позивачу у справі додатково отримувати ще адвокатські послуги, дійшла висновку, що наведені послуги не відповідали принципу необхідності у спірних правовідносинах.

Стосовно стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду у сумі 1068,93 грн., колегія суддів, враховуючи, що позивачем надано фіскальний чек від 18.07.2019 року, вважає за можливе стягнення з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області витрат, що пов`язані із прибуттям до суду на суму 1068,93 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Отже, витрати на переїзд можуть бути відшкодовані у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що позивач фактично намагається на підставі однієї заяви від 29.03.2019 (враховуючи те, що жодних інших заяв про взяття на облік не було) отримати і путівку і грошову компенсацію за таку путівку, що суперечить чинному законодавству відхиляються колегією суддів, адже окрім згаданої заяви від 29.03.2019 позивачем також подавалась заява у наданні санаторно-курортного оздоровлення від 11.07.2019 (а.с. 15).

З цієї ж підстави відхиляються посилання апеляційної скарги, що матеріали справи не містять заяви позивача про забезпечення його в 2019 році позачерговою щорічною безкоштовною санаторно-курортною путівкою.

Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги враховані апеляційним судом та оцінка останнім надана вище.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову в цій частині слід відмовити, а в решті постанову суду залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 540/1501/19 в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги скасувати, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про стягнення з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області витрат, що пов`язані із прибуттям до суду на суму 1068,93 грн.

Ухвалити у цій частині позовних вимог нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 540/1501/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик