Справа № 477/2483/19
Суддя: Козаченко Р. В.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2483/19
Провадження №2-а/477/26/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представник відповідача (не з`явився),

під час розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просить зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про її народження № 65 від 01 грудня 1973 року, вчиненого виконавчим комітетом Краснознам`янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, зазначивши вірним дату її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у виданому свідоцтві про її народження на ім`я ОСОБА_2 (це її дошлюбне прізвище) від 01 грудня 1973 року вірно записано цифрами дату народження 15.IX. ІНФОРМАЦІЯ_1 , але невірно записано дату дату народження прописом на російській мові - 15 ІНФОРМАЦІЯ_2 1973 года.

З метою виправлення допущеної помилки вона звернулася до Вітовського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області із заявою про внесення змін до цього актового запису, на що отримала висновок, яким їй було роз`яснено, що неможливо задовольнити таке прохання, оскільки в наданих нею особисто документах та актовому записі про народження є розбіжності у визначенні місяця народження, але єдиним беззаперечним документом, що підтверджує народження дитини, є медичне свідоцтво, однак його витребувати неможливо через сплив строку зберігання таких документів.

Ухвалою судді від 02 жовтня 2019 року за поданим позовом було відкрито провадження і справа призначена до судового розгляду.

В той же час суд, під час першого судового засідання, перевіривши матеріали позову та заслухавши відносно нього пояснення позивачки, прийшов до висновку, що заявлена нею вимога не підсудна адміністративному суду і провадження в справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч.1 ст. 5 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

З урахуванням вказаних норм законодавства, суд повинен з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з даним позовом з в якому просить внести зміни до актового запису про її народження, які вчинені з помилкою.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, шлюб (ч.2 ст. 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.9 наведеного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).

Частиною 1 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Наказом Міністерства України від 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які регулюють порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.1.1 розділу І цих Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п.2.13 наведених вище Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

В той же час, позивачка не оскаржує дії та рішення відповідача про відмову внести зміни до відповідного актового запису і зазначає, що встановлення факту необхідно їй для впорядкування документів, оскільки в свідоцтві про народження здійснена помилка, та реалізації особистих немайнових прав.

Суд звертає увагу, що у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт допущення реальної помилки при складанні свідоцтва про народження встановленої форми.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (ч.3 ст. 207 ЦК України).

Позивачка звернулася до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч.1 ст. 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про особу в актових записах, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актових записів цивільного стану. У позовній заяві відсутні доводи щодо неправомірності вказаної відмови відповідача. А вимога позивачки зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису чи законності його відсутності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що об`єктом перевірки у цій справі є не дотримання відповідачем процедури розгляду вказаного звернення позивачки й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт встановлення внесення неправильних відомостей в актовому записі цивільного стану, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актових записів та зобов`язання відповідача внести зміни до цих записів.

Наведене свідчить, що спір, який виник між сторонами, не є публічно-правовим, оскільки не стосується оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження, а тому суд вважає, що даний позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №425/2737/17, який в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, з урахуванням правової позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Одночасно суд, згідно з п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, вважає за необхідне роз`яснити позивачці її право на звернення таким з позовом (заявою) до суду цивільної юрисдикції.

За викладеного, керуючись ст. 238, 241-243 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження в даній адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про зобов`язання внести зміни до актового запису № 65 від 01 грудня 1973 року, про її народження, вчиненого виконавчим комітетом Краснознам`янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області - закрити.

Роз`яснити позивачці її право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти з дня складання її повного тексту, який було складено на 01 листопада 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко