Справа № 520/8647/17
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року

Київ

справа №520/8647/17

адміністративне провадження №К/9901/58265/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Желєзного І.В.

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку попереднього розгляду

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського районного суду м.Одеси у складі судді Пучкової І.М. від 04.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: судді-доповідача Турецької І.О., суддів: Стас Л.В., Косцової І.П. від 14.06.2018

у справі № 520/8647/17

за позовом ОСОБА_1

до Одеської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди, встановлення строку виконання рішення, зобов`язання надати звіт

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської міської ради (далі також - відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради під час засідання сесії Одеської міської ради від 14.06.2017, що полягає у невиконанні судового рішення, а саме постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 у справі № 520/5836/16-а, в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на сесії Одеської міської ради 14.06.2017; визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради під час засідання сесії Одеської міської ради 14.06.2017, що полягає в ухиленні від прийняття рішення по суті з питання затвердження проекту щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії 14.06.2017 проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); стягнути з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю; встановити строк та зобов`язати Одеську міську раду подати протягом встановленого строку з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено частиною 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

2. Постановою Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2017, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018, у задоволенні позову відмовлено.

3. У серпні 2018 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018. Просить їх скасувати та постановити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача під час засідання сесії 14.06.2017, що полягає у невнесенні на розгляд сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі йому у приватну власність земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язати відповідача у встановленому для звернення громадян порядку розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі йому у власність вказаної земельної ділянки; стягнути моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю; встановити строк та зобов`язати відповідача подати протягом нього з дня набрання постановою законної сили звіт про затвердження проекту землеустрою.

4. Ухвалою Верховного Суду від 18.09.2018 відкрито касаційне провадження у справі.

5. 09.10.2018 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу в частині стягнення моральної шкоди з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018 - без змін.

6. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Шарапи В.М.,Чиркіна С.М.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 у справі №520/13915/15 визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

8. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 по справі №520/5836/16-а визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №629-VІІ від 27.04.2016 та зобов`язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

9. 25.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із заявою, в якій просив виконати постанову Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016, а саме: внести на сесію Одеської міської ради проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та передачі її у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

10. Одеською міською радою листом від 19.06.2017 №01-26/404 проінформовано позивача про те, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради підготовлено проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», який було розглянуто на сесії Одеської міської ради від 08.02.2017, але при голосуванні депутатів не набрав необхідної кількості голосів.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування полягає у невиконанні та ухиленні від виконання рішення суду, відповідно до якого відповідача зобов`язано в установленому законом порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно земельної ділянки у приватну власність позивачу.

12. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що розгляд пред`явлених позовних вимог ОСОБА_1 в порядку позовного провадження не є можливим, оскільки судовий контроль за виконанням рішення суду в адміністративній справі повинен розглядатися в порядку статті 267 КАС України з додержанням певної процедури та порядку.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про неможливість розгляду пред`явлених позовних вимог в порядку позовного провадження, оскільки контроль за виконанням судових рішень повинен здійснюватись в порядку статті 267 КАС України. Відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради унеможливлює також і задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у порядку статті 21 КАС України (в редакції від 03 серпня 2017 року), оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА НЕЇ

14. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що суди дійшли помилкового висновку, що спір виник щодо невиконання відповідачем судового рішення, оскільки такий виник щодо невирішення звернення громадянина до голови Одеської міської ради, в якому він просив розглянути на черговій сесії питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер :416008:0016), площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

15. У відзиві на касаційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області зазначає, що оскаржувані рішення є законними, обґрунтованими, прийнятими об`єктивно з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, із дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а відтак не пілягають скасуванню.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій, Суд дійшов таких висновків.

17. Згідно з положенням частини 3 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та частини 4 статті 328 КАС України (у редакції, чинній після 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

18. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15.12.2017) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

19. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. Частиною 2 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

22. Згідно із частинами 9 і 10 статті 267 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) та статті 383 КАС України (в чинній редакції) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім`я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

23. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (стаття 267 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом, стаття 382 КАС України в чинній редакції), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

24. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач обґрунтовує позовні вимоги протиправними діями відповідача, які полягають у невиконанні постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 у справі № 520/5836/16-а та такі направлені на досягнення результатів, передбачених статтею 267 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом).

26. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що розгляд пред`явлених вимог ОСОБА_1 в порядку позовного провадження як новий позов є неможливим, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатись в порядку статті 267 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом)/статті 383 КАС України (в чинній редакції).

27. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 520/5980/17.

28. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

29. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

30. Вимога ефективності судового захисту відповідає міжнародним зобов`язанням України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

31. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

32. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

33. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

34. За загальним правилом, яке встановлено у статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

35. Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

36. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

37. Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, унеможливлює також і задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки у даній справі вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради.

38. Суд звертає увагу, що аргументам позивача щодо порушення відповідачем приписів статті 20 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду його звернення, на які він посилається і у касаційній скарзі, судом апеляційної інстанції надано належну оцінку.

39. Відповідно до частини 5 статті 308 КАС України (у редакції, чинній на момент постановлення рішення судом апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

40. Незвернення ОСОБА_1 у цій справі з позовною вимогою щодо бездіяльності відповідача під час розгляду звернення громадянина та необгрунтування відповідної підстави позову унеможливило розгляд такої вимоги судом апеляційної інстанції.

41. Відповідно до частини 4 статті 341 КАС України (тут і далі також - в чинній редакції) у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

42. З огляду на викладене посилання позивача в касаційній скарзі на порушення Одеською міською радою приписів статті 20 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду його звернення не можуть бути прийнятими до розгляду і судом касаційної інстанції.

43. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

45. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: В.М.Шарапа

С.М.Чиркін