Справа № 300/1941/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. справа № 300/1941/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областіпро визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови Галицького відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до загального стажу роботи при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки №138 від 17.12.1991, а також зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із урахуванням стажу її роботи за період з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті на підставі її заяви від 27.08.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до загального стажу періоди її роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки №138 від 17.12.1991 та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який подано суду 29.10.2019. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 34-37). Просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив що позивачем при зверненні про призначення пенсії подано трудову книжку, в які відсутній запис про спірний період роботи позивача. Окрім того вказує на те, що у довідці №138 від 17.12.1991, яку ОСОБА_1 подала разом із заявою про призначення пенсії, не зазначено номери та дати наказів про звільнення з роботи. При цьому, відповідно до довідки від 22.08.2019за №Г-83/06-07, виданої Державним архівом Івано-Франківської області, документи з особового складу Івано-Франківського оптово-роздрібного плодово-овочевого комбінату на зберігання до архіву не находили. Щодо тверджень ОСОБА_1 про можливість підтвердити факт роботи за спірний період в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті свідками, представник відповідача відмічає, що згідно положень Порядку №637, підтвердження трудового стажу на підставі показань двох свідків здійснюється виключно органами Пенсійного фонду, а не судом. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 06.08.2019 подала до пенсійного органу заяву про призначення їй пенсії за віком (а.с. 47).

Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії рішенням від 09.08.2019 за №13 (а.с. 38-39).

Надалі позивач 27.08.2019 подала до пенсійного органу заяву щодо врахування при призначенні їй пенсії період роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки №138 від 17.12.1991 (а.с. ).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.08.2019 за №133 позивачу повідомлено, що врахувати до загального стажу її роботи періоду роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки №138 від 17.12.1991 не вбачається за можливе, оскільки даний запис в трудову книжку не внесений належним чином. Також відмічено, що у довідці №138 від 17.12.1991 не зазначено номери та дати наказів про звільнення з роботи. А згідно довідки №Г-83/06-07 від 22.08.2019, виданої Державним архівом Івано-Франківської області, документи з особового складу Івано-Франківського оптово-роздрібного плодово-овочевого комбінату на зберігання до архіву не находили. Відповідно немає можливості підтвердити період роботи стажу позивача (а.с. 11).

Вважаючи таку відмову відповідача щодо незарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії позивачу, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, віку59 років - які народилися з 01.04.1960 по 30.09.1960.

Тобто, починаючи з 01.01.2019 право на призначення на пенсію за віком мають жінки після досягнення 59 років, які народилися з 01.04.1960 по 30.09.1960 за наявності необхідного стажу в період з 01.01.2019 по31.12.2019 - не менше 26років.

Як свідчать матеріали справи, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7), тобто для призначення пенсії їй на момент призначення пенсії за віком після досягнення 59 років необхідно мати наявного страхового стажу не менше 26 років.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, позивач разом із заявою подав до Пенсійного фонду трудову книжку, яка містить записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди. Так, згідно запису трудової книжки, внесеного на підставі довідки №138 від 17.12.1991, стаж ОСОБА_1 до поступлення на роботу становив 8 років, 6 місяців 28 днів (а.с. 10).

Згідно змісту вказаної довідки №138 від 17.12.1991, виданої Івано-Франківським оптово-роздрібним плодово-овочевим комбінатом, ОСОБА_2 працювала на посаді грузчика маг. з 20.11.1977 по 06.09.1982 на підставі наказу №80 від 22.11.1977, а з 06.09.1982 по 20.06.1986 працювала продавцем маг. На підставі наказу №79 від 06.09.1982 (а.с. 10).

Вказані записи у довідці №138 від 17.12.1991 скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Окрім того, як відзначено позивачем, факт її роботи в спірний період в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті можуть підтвердити свідки, а саме особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копії трудових книжок яких долучено до матеріалів справи, які працювали разом із позивачем.

З цього приводу суд зазначає, що у відповідності із пунктом 2 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За приписами пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

У даному випадку орган пенсійного фонду мав правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті, шляхом врахування показань свідків.

Однак відомостей стосовно затребування у ОСОБА_1 переліку осіб, яких слід ідентифікувати як свідків з метою отримання їх показань по спірному, на переконання відповідача, періоду страхового стажу позивача в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті, матеріали справи не містять.

Також суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Враховуючи наведене, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність поданої позивачем довідки чи записів у ній, відповідачем не надано, на переконання суду, така безпідставно не взята до уваги для вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком.

Така позиція суду узгоджується і з висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За таких обставин, відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального стажу роботи позивача період роботи ОСОБА_1 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в зарахування позивачу до загального стажу вищевказаного періоду роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті є обґрунтованими

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, в частині визнання дій відповідача протиправними щодо відмови зарахування позивачу до загального стажу періоду роботи з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті, а також зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу вищевказаний період роботи.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 . частину сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Галицького відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до загального стажу періоду роботи з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до загального стажу період роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) від 06.08.2019 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) частину сплаченого нею судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.