Справа № 826/14002/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто 20.03.2018 року; зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто 20.03.2018 року в сумі 14 504,40 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що Департамент захисту економіки Національної поліції України не залучався стороною у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення. Копія рішення у справі № 826/12395/16 на адресу Департаменту судом не направлялась. Про існування рішення Департамент дізнався лише після звернення із письмовою заявою, ОСОБА_1 , а саме 08.05.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно частково скасувати, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/12395/16 задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції України щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, яке оформлене протоколом від 02.02.2016 року ОП№15.00002468.0006418. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України №501 о/с від 13.07.2016 року, в частині звільнення позивача, зі служби в поліції. Поновлено позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року. Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн..

Наказом Національної поліції України № 240 о/с від 21.03.2018 «По особовому складу Департаменту захисту економіки» на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2017 року у справі № 826/12395/16 скасовано пункт наказу Національної поліції України від 13.07.2016 року № 501 о/с щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 . старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві, з 15.07.2016 року зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» і поновлено його на службі в поліції та на посаді з 16.07.2016 року, виплативши на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

08.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.05.2018 року, в якій просив виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.

14.05.2018 року представник позивача звернувся до Голови Національної поліції України з адвокатським запитом № 1, у якому просив повідомити за яким номером та датою до органу надійшла постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2017 року у справі № 826/12395/16 та про причини невиплати відповідачем грошового забезпечення позивачу починаючи з 19.12.2017 року по 21.03.2018 року.

11.06.2018 року листом відповідач повідомив представника позивача про те, що зазначена постанова суду надійшла до відповідача 08.05.2018 року та зареєстрована за вх.№ 8191, а також, що зазначене судове рішення повністю виконано.

13.08.2018 року представник позивача звернувся до Заступника Голови Національної поліції України з адвокатським запитом № 2, у якому просив повідомити причини невиплати відповідачем грошового забезпечення позивачу починаючи з 19.12.2017 року по 20.03.2018 року, а також надати довідку про доходи позивача за останні 2 календарні місяці роботи - травень та червень 2016 року.

17.08.2018 року листом відповідач повідомив представника позивача про надання раніше відповіді з порушеного питання, роз`яснено вимоги статті 236 КЗпП України та надано запитувану довідку про доходи позивача.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті середнього заробітку за період з 19.12.2017 року по 21.03.2018 року, тобто з моменту ухвалення судового рішення та до моменту фактичного поновлення на службі, позивач звернувся до суду з позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України (у попередній редакції цього Кодексу) постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (у попередній редакції цього Кодексу) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як встановлено судом першої інстанції, правомірність звільнення позивача з відповідної посади перевірено у судовому порядку. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 був незаконно звільнений з 16 липня 2016 року, а тому було зобов`язано поновити позивача на попередній посаді.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поновлення позивача на роботі повинно було виконано негайно, тобто вже наступного робочого дня. Затримка роботодавцем виконання судового рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу працівника, тому в такому випадку роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки. Такі висновки суду відповідають вимогам ст. 236 КЗпП України.

Як було зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/12395/16 задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції України щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, яке оформлене протоколом від 02.02.2016 року ОП№15.00002468.0006418. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України №501 о/с від 13.07.2016 року, в частині звільнення позивача, зі служби в поліції. Поновлено позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року. Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду Національною поліцією України був виданий наказ від 21.03.2018 року про поновлення позивача на посаді.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиконання судового рішення та відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності протиправних дій Національної поліції України, суд першої інстанції в порушення ч.3 ст.48 КАС України не залучив останню в якості відповідача.

Заявляючи позовні вимоги, позивач визначив відповідачем лише Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (ч.4 ст.48 КАС України).

При цьому, відповідно до ч.7 ст.48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що допустити заміну належної сторони або залучити до участі співвідповідача у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідача щодо допущення порушення судом першої інстанції процесуального законодавства та безпідставного виходу судом за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведені обставини та те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача (Національну поліцію України), рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиконання судового рішення та відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року було поновлено позивача на посаді саме у Департаменті захисту економіки Національної поліції України та саме з останнього стягнуто на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.

Як свідчать матеріали справи Департаментом захисту економіки Національної поліції України було виконано рішення суду та сплачено позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.

Водночас, отримавши заяву позивача про виплату йому грошового забезпечення за період з 19.10.2017 року по 20.03.2018 року, відповідач листом відмовив позивачу у виплаті останньої посилаючись на ст.236 КЗпПУ.

Колегія суддів зазначає, що положення ст.236 КЗпП України, це є логічним та справедливим продовженням захисту порушених прав незаконно звільненої особи у разі затримки таким органом виконання рішення.

Судом враховано те, що саме з вини Національної поліції України рішення суду було виконано не вчасно, проте суд вважає, що саме Департаментом захисту економіки Національної поліції України, як структурним підрозділом Національної поліції України в якому було поновлено позивача на посаді повинно було бути відшкодовано позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Наведені апелянтом доводи, а саме те, що Департамент не був стороною у справі та фактично не виконував рішення суду, а тому у нього відсутні підстави для виплати грошового забезпечення позивача за спірний період, не встановлюють правової можливості та не спростовують обов`язку такої особи відновити порушене права позивача у спосіб визначений ст. 236 КЗпП України. Стаття 236 КЗпП України не вказує на такі обставини, як на підставу для не нарахування середнього заробітку за весь цей період затримки.

Правовий аналіз положень ст. 236 КЗпП України дає підстави для висновку, що часом, яким закінчується виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого на посаді, є час його фактичного виконання. Саме по час такого фактичного виконання підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час такої затримки.

Враховуючи те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 19.12.2017 року у справі № 826/12395/16 в частині поновлення позивача на посаді публічної служби не виконувалось у період з 19.12.2017 року по 20.03.2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді саме у зазначений період часу.

Розмір середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до п.1 ст.308 КАС України в цій частнині оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиконання судового рішення та відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30.10.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев