Справа № 826/2835/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2835/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:

- визнати запис в трудовій книжці формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України від 06.11.2015 наказ № 2320о/с неправильним та таким що не відповідає чинному законодавству;

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в зміні підстав звільнення ОСОБА_1 за пп. "з" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що була викладена в листі від 24.10.2016р. за вих. № 22/1/2-Н-1236;

- змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України від 06.11.2015 в порядку ч. 3 ст. 235 КЗпП України, пп. "з" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України внести в трудову книжку ОСОБА_1 виправлення підстав звільнення з органів внутрішніх справ на підставі наказу № 2320о/с за пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період час з 06.11.2015 по 16.10.2018 в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково:

стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Також, не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

30 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про перенесення засідання у зв`язку із хворобою позивача терміном на 5 діб.

З огляду на відсутність доказів на підтвердження вищевказаного клопотання, необов`язковість явки сторін у суді апеляційної інстанції, а також те, що у відкритому судовому засіданні 09 жовтня 2019 року позивач брав участь, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 1998 ОСОБА_1 працював на різних посадах МВС України.

12.08.2015 наказом МВС України №1610 о/с ОСОБА_1 переведено на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини (на правах відділу) УШР "Сокіл" ГУБОЗ МВС України.

06.11.2015 ОСОБА_1 складено рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України, на підставі якого наказом МВС України від 06.11.2015 № 2320 о/с останнього звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом "з" пункту 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 (т. 1, а.с. 13).

В матеріалах справи вищевказаний рапорт ОСОБА_1 про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України відсутній, однак факт його написання підтверджує як позивач, так і відповідач.

У період з 07.11.2015 по 18.01.2016 ОСОБА_1 не звертався до керівництва Національної поліції України з рапортом про проходження служби в Національній поліції України.

19.01.2016 позивач отримав витяг з наказу №2320о/с від 06.11.2015 про звільнення в запас збройних Сил України за підпунктом "з" пункту 64 Положення (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) та трудову книжку (із записом: "Звільнений з органів внутрішніх справ України".

23.09.2016 згідно свідоцтва про хворобу №174, виданого Центральною військово-лікарською комісією МВС України позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час та встановлено, що його захворювання пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (т. 1, а.с. 23).

29.09.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача вказане свідоцтво та заяву, в якій останній просив внести зміни до наказу № 2320о/с та звільнити ОСОБА_1 за пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т. 1, а.с. 24).

24.10.2016 листом №22/1/2-1-1236 Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивача, що його звільнено наказом МВС України від 06.11.2016 згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до підпункту "з" пункту 64 Положення, у зв`язку з тим, що останнім отримано рішення Центральної військово-лікарської комісії МВС України про його хворобу після звільнення, то правові підстави для внесення змін до наказу про звільнення відсутні (т. 1, а.с. 25).

Вважаючи відмову відповідача у внесенні змін до наказу про звільнення протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що оскільки на момент звільнення позивача, у відповідача був відсутній примірник свідоцтва про хворобу позивача №174, то в останнього не було правових підстав для звільнення позивача через хворобу. В той же час, суд першої інстанції визначив, що позивачу належить виплата розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 367 253,04 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі -Закон № 580-VIІI), яким визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з пунктом 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, останній набирав чинності з 07 листопада 2015 року.

Згідно із частиною першою ст. 1 Закону №580-VIІI, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Тобто, Законом України «Про Національну поліцію» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114).

Згідно п.п. «з» п.64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, а згідно із пп. «г» п. 64 того ж Положення № 114 звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.11.2015 ОСОБА_1 було складено рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній вищевказаний рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у Національної поліції України було витребувано, зокрема, належним чином завірену копію архівної справи позивача ОСОБА_1 , в тому числі рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 (т. 3, а.с. 50).

21 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду за вх. № 38163 надійшла копія архівної справи ОСОБА_1 (т. 3, а.с. 61).

Однак, в матеріалах відповідної архівної справи ОСОБА_1 рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України також відсутній.

В той же час, факт написання 06.11.2015 рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом до Національної поліції України неодноразово підтверджувався як позивачем (в тому числі і в позовній заяві), так і відповідачем.

На підставі вищевказаного рапорту, факт написання якого підтверджується і позивачем, і відповідачем, наказом МВС України від 06.11.2015 № 2320 о/с ОСОБА_1 було звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом "з" пункту 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 (т. 1, а.с. 13).

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги, позивач вказує про необхідність внесення змін до наказу в частині зміни підстав звільнення останнього на п.п. "б" п.64 Положення №114 з огляду на наявність свідоцтва про хворобу №174 від 23.09.2016, виданого Центральною військово-лікарською комісією МВС України, яким позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час та встановлено, що його захворювання пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (т. 1, а.с. 23).

Апелянт наполягає, що оскільки у вищевказаному свідоцтві вказано, що останнє «видано за даними медичної документації на час звільнення із органів внутрішніх справ 06.11.2015», то необхідно внести зміни до наказу № 2320 о/с від 06.11.2015 та вказати підставу звільнення ОСОБА_1 - п.п. "б" п.64 Положення №114 (через хворобу).

Так, відповідно до пп. "б" п. 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби у мирний невійськовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово- лікарської комісії.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за № 165/5356, було затверджено Порядок проведення військово-лікарської експертизи медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок № 85).

Пункти 1.52, 1.125 Порядку № 85 регулюють, зокрема, правовідносини в сфері проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького в системі МВС та встановлюють порядок направлення на проходження військово-лікарської комісії та термін дії постанови BЛK про придатність осіб рядового начальницького складу до служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 1.52 Порядку № 85, якщо колишній працівник органів внутрішніх справ із числа осіб рядового й начальницького складу порушує питання про визначення його придатності до служби чи перегляд постанови ВЛК, винесеної на час його фактичного звільнення з органів внутрішніх справ, то підрозділ по роботі з особовим складом органу внутрішніх справ за місцем проживання такої особи направляє до відповідної ВЛК, яка знаходиться в місцевості, де він мешкає, його заяву та особову справу, а на пенсіонерів МВС, крім того, пенсійну справу, картку амбулаторного хворого (медичну книжку), акти медичного огляду за період служби та інші медичні документи. ВЛК за потреби додатково запитує і разом з головними спеціалістами Управління охорони здоров`я (відділу) служби вивчає подані документи. Якщо при цьому встановлено, що є підстави для задоволення прохання, то ВЛК дає експертну оцінку цим документам після стаціонарного обстеження з метою встановлення його придатності до служби на період звільнення. Рішення ВЛК оформляється протоколом і довідкою (додаток 11) у 3-х примірниках. При цьому військово-лікарська комісія виносить постанову про придатність особи до служби в органах внутрішніх справ та причинний зв`язок її захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) зі службою.

Пунктом 1.125 Порядку передбачено, що постанови ВЛК про придатність осіб рядового й начальницького складу до служби в органах внутрішніх справ, військовослужбовців - до військової служби, а також постанови на членів їх сімей можуть бути реалізовані підрозділом по роботі з особовим складом у строк, що не перевищує один рік від дня медичного огляду.

Згідно з пунктом 1.6.2 Інструкції про організацію роботи з пенсійного забезпечення військовослужбовців внутрішніх військ та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України і членів їхніх сімей, затвердженої наказом від 31.10.2003 № 1276, зареєстрованої в Мін`юсті України 16.12.2003 за № 482, для обстеження на ВЛК можуть за бажанням направлятися, зокрема: особи рядового та начальницького складу, які звільняються у відставку за віком, за сімейними обставинами, за власним бажанням, через службову невідповідність, за порушення дисципліни, за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, у зв`язку з засудженням судом за вчинення злочин.

Відтак, з системного аналізу правових норм та фактичних обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент звільнення позивача, у відповідача був відсутній примірник свідоцтва про хворобу позивача №174, в останнього не було жодних правових підстав для звільнення позивача через хворобу.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що наказ МВС України від 06.11.2015 № 2320 о/с про звільнення ОСОБА_1 був виданий безпосередньо на підставі його власного рапорту, в якому, як підтверджує сам позивач, причиною для звільнення він вказував саме перехід до Національної поліції України, а не хворобу.

Отже, з огляду на вищевикладене, позивачем жодним чином не спростовано висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 16.10.2018 в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи вищевказані позовні вимоги, вказав, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до остаточних позовних вимог ОСОБА_1 у заяві про зміну предмету позову від 12.10.2018 за вх. № 104295/18, позивачем не було заявлено позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (т. 2, а.с. 27).

Так, позивач заявляв до адміністративного суду лише позовну вимогу про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 16.10.2018 в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп у зв`язку з невчасною видачею трудової книжки та неправильним формулюванням підстав звільнення.

Однак, позивач ані в позовній заяві, ані в заяві про зміну предмету позову не зазначав про необхідність виплати йому середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України про необґрунтованість рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, наказом МВС України від 06.11.2015 № 2320 о/с останнього звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом "з" пункту 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 (т. 1, а.с. 13).

Однак, витяг з наказу №2320о/с від 06.11.2015 про звільнення в запас збройних Сил України за підпунктом "з" пункту 64 Положення (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) та трудову книжку (із записом: "Звільнений з органів внутрішніх справ України" позивач отримав лише 19.01.2016, тобто через два місяці після самого звільнення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 58 від 29.07.1993, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 3 вищевказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13, кількість робочих днів у вересні 2015 року становила 22 дні та у жовтні 2015 року становила 21 день (у сумі за вересень-жовтень 2015 року - 41 робочий день).

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про доходи позивача № 178 від 16.02.2016 (т. 2. а.с. 37), ОСОБА_1 у вересні 2015 року нараховано 7 188,39 грн., у жовтні 2015 року - 7 211,86 грн.

Керуючись положеннями вищевказаного Порядку, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить:

(7 188,39 грн. + 7 211,86 грн.) / 41 р.д. = 351,23 грн.

Відтак, ОСОБА_1 належить до виплати всього 17 912,73 грн.:

- за 2015 рік (06 листопада - 31 грудня): 40 р.д. * 351,23 грн. = 14 049,20 грн.

- за 2016 рік (1 січня - 19 січня): 11 р.д. * 351,23 грн. = 3 863,53 грн.

- Всього: 14 049,20 грн. + 3 863,53 грн. = 17 912,73 грн.

Тому, зважаючи на наведені розрахунки, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 17 912,73 грн. за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки.

Підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із неправильним формулюванням причин звільненні відсутні, оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено правомірність звільнення позивача на основі підпункту "з" пункту 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Міністерства внутрішніх справ України в зміні підстав звільнення ОСОБА_1 за пп. "з" на пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ,; зобов`язання внести зміни у формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України від 06.11.2015 в порядку ч. 3 ст. 235 КЗпП України, пп. "з" на пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України внести в трудову книжку ОСОБА_1 виправлення підстав звільнення з органів внутрішніх справ на підставі наказу № 2320о/с за пп. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування всіх обставин справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ підлягає частковому задоволенню.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року слід скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 (триста шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні, 04 коп.

Необхідно ухвалити в цій частині нове рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 16.10.2018 року в сумі 367 253,04 грн. - задовольнити частково та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 19.01.2016 року в сумі 17 912,73 грн. (сімнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 73 копійки).

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 367 253,04 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 16.10.2018 року в сумі 367 253,04 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 06.11.2015 року по 19.01.2016 року в сумі 17 912,73 грн. (сімнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 73 копійки).

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 30.10.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко