Справа № 160/8171/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Справа № 160/8171/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2019р. (згідно експрес-накладної) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою;

- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з 02.07.2019р. відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 16.10.2005р. він отримує пенсію за вислугу років за Списком №1, призначену відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 02.07.2019р., у зв`язку із досягненням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 з урахуванням ч.2 ст.40 цього Закону, проте відповідач листом №5030/К-09 від 12.07.2019р. відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до ст.9 Закону №1058 позивачеві призначена пенсія за віком, а відповідно до ст.10 цього Закону позивач використав право вибору пенсійних виплат в 2005 році. Позивач вважає протиправними такі дії відповідача, оскільки пенсія позивачеві була призначена 16.10.2005р. на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 позивач звернувся вперше 02.07.2019р. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанову Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, постанови Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №348/2271/16-а та від 06.03.2018р. у справі №185/1474/17.

Ухвалою суду від 27.08.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

16.09.2019р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог посилаючись на те, що з 16.10.2005р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позивачем помилково зазначено про те, що він отримує пенсію за вислугу років. Відповідач вказує на те, що особи, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка призначається, перераховується та виплачується у відповідності з положеннями Закону №1058. При цьому, відповідач зазначає, що норми ч.2 ст.40 Закону №1058 застосовуються лише у випадках первинного призначення пенсії або переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанови Верховного Суду від 03.04.2018р. у справі №753/8128/16-а, від 10.07.2018р. у справі №348/1402/17 (а.с.32-34).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 25.10.2019р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 16.10.2005р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком по Списку №1, призначену відповідно до вимог ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією протоколу №134 від 12.01.2006р., наявною в матеріалах справи (а.с.27).

ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою від 02.07.2019р., у якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016-2018 роки, відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується копією наведеної заяви, наявної в матеріалах справи (10).

Листом №5030/К-09 від 12.07.2019р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком посилаючись на те, що відповідно до ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачеві призначена пенсія за віком, а відповідно до ст.10 цього Закону позивач використав право вибору пенсійних виплат в 2005 році, що підтверджується його копією (а.с.11-12).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою, у зв`язку з чим позивач просить визнати такі дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 02.07.2019р. відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788), у редакції чинній на момент призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 - 16.10.2006, було визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 1 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (01.10.2017р.) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Згідно положень ст.9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону №1788 може бути призначена пенсія за вислугу років.

При цьому, ст.10 Закону №1058 визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що чинним пенсійним законодавством України передбачено чотири види пенсій, при цьому, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Окрім того, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закону №1058).

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 16.10.2005р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах (із зниженням пенсійного віку) по Списку №1 згідно до вимог ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Прикінцевих положень Закону №1058, що підтверджується копією протоколу №134 від 12.01.2006р., наявною в матеріалах справи (а.с.27).

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм пенсійного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що, оскільки, позивач з 16.10.2006р. вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.13 Закону №1788 та Закону №1058, то підстави для призначення йому вдруге пенсії за віком, але відповідно до ст.26 Закону №1058, що є одним і тим самим видом довічної пенсії, у пенсійного органу були відсутні.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховний Суд, викладеною у його постановах від 14.05.2019р. у справах №185/757/17 та №337/851/17, від 27.02.2019р. у справі №336/84/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про законність та обґрунтованість вчинення дій щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою, з урахуванням встановлених судом обставин у справі щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах ще з 16.10.2005р. та правової позиції Верховного Суду, наведеною вище.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання позивача на те, що з 16.10.2005р. він отримував пенсію за вислугу років, оскільки вказане твердження спростовується наявною в матеріалах справах копією протоколу №134 від 12.01.2006р. про призначення позивачеві саме пенсії за віком за Списком №1 (а.с.27).

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, а також і постановах Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №348/2271/16-а та від 06.03.2018р. у справі №185/1474/17, на яких наполягає позивач у позові, оскільки, правовий висновок, викладений у цих постановах стосується переходу особи з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, тоді як, у даному випадку, судом встановлено, що позивачеві з 16.10.2005р. була призначена саме пенсія за віком із зниженням пенсійного віку за Списком №1 відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Прикінцевих положень Закону №1058.

Разом з тим, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати саме висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2019р. у справах №185/757/17 та №337/851/17, від 27.02.2019р. у справі №336/84/16-а, що прийняті у часі пізніше та стосуються призначення пенсії за віком за Законом №1058, право на яке використав позивач при її призначенні з 16.10.2005р.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою, суд приходить до висновку, що пенсійний орган, відмовляючи позивачеві у призначенні такої пенсії у зв`язку з тим, що він уже отримує довічну пенсію за віком на пільгових умовах, тобто вдруге, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах призначена і виплачується з 16.10.2006р., у зв`язку з чим підстав для повторного призначення пенсії одного виду (пенсії за віком) у відповідача немає, а тому слід відмовити позивачеві у задоволені даних позовних вимог.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою (основної вимоги), а, відповідно, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог позивача про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачеві пенсію за віком з 02.07.2019р. відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Приймаючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем за квитанцією №0.0..1 від 02.07.2019р., а також і витрати на юридичні послуги у розмірі 2000,00 грн. слід покласти на позивача за нормами ст.134, ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва