Справа № 440/3316/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3316/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

представника позивача Буряк ОСОБА_1 ,

представника відповідача Андрусів А.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання дії та скасування рішення ДФОП МВС України (), оформлені листом № 15/2-Р-371 від 15.08.2019 про відмову в затвердженні та призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності; зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області кошти в сумі 414242 грн. для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 ; зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги інваліду І групи ОСОБА_2 здійснити виплату одноразової грошової допомоги шляхом перерахування коштів в сумі 414242 грн. на рахунок відкритий позивачем в установі банку або через касу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015. Стверджує, що звільнений зі структурного підрозділу УМВС, пішов на пенсію та отримує пенсію, як працівник міліції, всі документи формувалися та направлялися саме від УМВС України в Полтавській області. Зауважував, що за ним рішенням суду визнано право на одноразову грошову допомогу, проте МВС України відмовило у її призначенні і виплаті.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

01.10.2019 від Ліквідаційної комісії до суду надійшов відзив, у якому представник зазначив, що інвалідність позивачу встановлена після набрання чинності Порядку №850, з урахуванням того, що спеціальне звання позивача - "старший прапорщик міліції", МВС України не мало повноважень призначати одноразову грошову допомогу. Вимога позивача зобов`язати Ліквідаційну комісію видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги, на думку відповідача, є передчасною, оскільки підставою для його видання може бути виключно затверджений МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 43-49).

02.10.2019 від МВС України надійшов відзив, у якому стверджується про правомірність відмови у затвердженні висновку щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015, оскільки пенсіонери зі спеціальним званням "міліції" за вказаних умов мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а зі спеціальним званням "внутрішньої служби" такого права, з дня набрання законної сили Законом України №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", не мають. Вимога про стягнення витрат на правову допомогу також не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження фактичної оплати позивачем отриманих послуг (а.с. 79-86).

У відповіді на відзив від 10.10.2019 представник позивача зазначив, що інвалідність позивача пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ МВС України, а не в ДСНС України, а тому на нього поширюється дія Порядку №850. Зауважив, що понесення моральної шкоди позивачем полягає саме в ігноруванні відповідачами рішень судів, які визнали за ним право на отримання одноразової грошової допомоги та зобов`язали прийняти рішення з питання виплати цієї допомоги (а.с. 91).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 16.09.1986 № 105л/с сержант внутрішньої служби Руденко С.П., старший пожарний 3-й самостійної воєнізованої пожежної частини м. Полтава, перебував у зоні Чорнобильської АЕС з 25.07.1986 по 25.08.1986.

Відповідно до відомостей, зазначених у трудовій книжці ОСОБА_2 , з 1984 року по 30.09.2002 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України /а.с. 12/.

Згідно з постановою Центральної медичної (військово-лікарської комісії МВС України) від 13.08.2018 № 23/Ч, захворювання пенсіонера ОВС ОСОБА_2 , 1962 р.н., "Так, пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" /а.с. 14/.

З довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0029618 вбачається, що ОСОБА_2 при повторному огляді встановлено І (першу) групу інвалідності з 22.10.2018, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, із 90% професійної працездатності /а.с. 16/.

15.11.2018 позивач звернувся зі заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що отримав першу групу інвалідності від захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації аварії на ЧАЕС /а.с. 55/.

Управлінням МВС України в Полтавській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ. Згідно з указаним висновком нарахована одноразова грошова допомога складає 460 250,00 грн; раніше виплачена сума 46 008,00 грн; розмір одноразової грошової допомоги до виплати 414 242,00 грн. Цей висновок направлено до МВС України.

В подальшому листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 10.12.2018 № 15/2-4696 повернуто до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку із встановленням інвалідності. У вказаному листі зазначено, що під час розгляду матеріалів з`ясовано, що ОСОБА_2 проходив службу та звільнений з посади командира відділення 3-ї підпорядкованої державної пожежної частини 4-го загону ДПО (м. Полтава), підпорядкованого УДПО УМВС України в Полтавській області та мав звання старшого прапорщика внутрішньої служби. Зазначено, що згідно з абзацом третім пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Виплата одноразової допомоги в разі каліцтва працівника міліції була передбачена статтею 23 Закону. Відповідно до статті 16 Закону, до працівників міліції належали особи, які проходили службу в підрозділах міліції, і яким відповідно до чинного законодавства було присвоєно спеціальні звання міліції. Зазначено, що ОСОБА_2 , як старший прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони і не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону на нього не може бути поширено. Отже, надіслані матеріали не відповідають вимогам Закону, що унеможливлює прийняття за ним будь-якого рішення.

Листом УМВС України в Полтавській області від 14.12.2018 № 4/Р-2243 л.к. повідомлено позивача про повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки матеріали не відповідають вимогам Закону, що унеможливлює прийняття за ним будь-якого рішення.

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення групи інвалідності позивач звернувся до суду за поновленням порушеного права.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 у справі № 440/4679/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду висновку Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27.11.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_2 . Зобов`язано Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерства Внутрішніх справ України повторно розглянути заяву від 15.11.2018 та висновок про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_2 - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Листом УМВС України в Полтавській області від 10.09.2019 № 4/2698 повідомлено позивача про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду в справі від 08.02.2019 у справі № 440/4679/18 шляхом повернення матеріалів ДФОП МВС України без затвердження висновку, оскільки наявність невідповідностей у надісланих матеріалах унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 51).

Позивач, не погоджуючись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Згідно з абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, яка набрала чинності 12.03.2015, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином Законом України від 13.02.2015 №208-VIII внесено зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та викладено частину шосту статті 23 Закону України "Про міліцію" у вищезазначеній редакції.

У "Прикінцевих положеннях" вказаного Закону зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

При цьому пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Згідно з пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" №900 від 23.12.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Враховуючи ту обставину, що позивачу була встановлена перша група інвалідності 22.10.2018, тобто після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII, на нього розповсюджується Порядок №850.

Відповідно до пункту 7 вищевказаного Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

При цьому пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як вже з`ясовано судом, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 у справі № 440/4679/18 відносно ОСОБА_2 Ліквідаційною комісією складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 54), за результатами розгляду якого директор ДФОП МВС України ОСОБА_3 відмовив у його затвердженні.

Однак рішення про відмову в призначенні такої грошової допомоги приймається виключно у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку №850, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Відповідних доказів відповідачі суду не надали.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідачів про те, що ОСОБА_2 не має спеціального звання міліції, внаслідок чого дія частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, на нього не розповсюджується.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно з частиною першою 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються "Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ", затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про пожежну безпеку", чинного на час звільнення ОСОБА_2 зі служби в ОВС, особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

За приписами частини першої статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку", порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, спеціальне звання сержант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню сержанта міліції.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 у званні сержанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, яке було складовою частиною структури УМВС, де виконуючи службові обов`язки, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримав ОСОБА_4 групу інвалідності.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991.

За таких обставин зважаючи на те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, на час отримання І групи інвалідності він мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, спричиненої виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а прийняті нові нормативно-правові акти не можуть погіршувати стан прав і законних сподівань позивача, суд вважає, що позивач для цілей частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, прирівнюється до працівників ОВС, які мають спеціальні звання міліції.

За приписами частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи те, що звуження права позивача на соціальний захист не допускається, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до частини другої та третьої статті 246 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги № 15/2-3217 від 16.08.2019 та зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги згідно висновку УМВС України в Полтавській області щодо виплати грошової допомоги від 15.07.2019.

З приводу позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області кошти в сумі 414242 грн. для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 ; зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги інваліду І групи ОСОБА_2 здійснити виплату одноразової грошової допомоги шляхом перерахування коштів в сумі 414242 грн. на рахунок відкритий позивачем в установі банку або через касу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, суд зазначає наступне.

Вказані вимоги суд визнає передчасними, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні, оскільки відповідно до вимог пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і лише потім надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З приводу вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження факту витрат на професійну правничу допомогу позивач подав ордер ПТ №144644 на ім`я адвоката Буряка Д.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю гр. ОСОБА_5 та розрахунок оплати наданих послуг, складений адвокатом ОСОБА_5 (а.с.26-27).

Проте, позивач не надав суду будь-яких платіжних документів, що свідчать про сам факт оплати послуг на правничу допомогу, як то платіжні доручення, касові чеки або інші банківські документи, які б підтверджували факт понесенням ним таких витрат у сумі 20 000,00 грн.

Відтак у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд відмовляє у повному обсязі.

З приводу необхідності встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, на якому наполягає позивач, суд вказує, що зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України, є правом, а не обов`язком суду. Тому відповідну вимогу позивача, за відсутності обґрунтувань, суд залишає без задоволення.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, ), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги № 15/2-3217 від 16.08.2019.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги згідно висновку УМВС України в Полтавській області щодо виплати грошової допомоги від 15.07.2019.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя А.Б. Головко