Справа № 826/27190/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/27190/15

адміністративне провадження №К/9901/4665/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

заяву Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 (судді Приходько І.В., Бухтіярова І.О., Цвіркун Ю.І.) у справі № 826/27190/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2015 № 1, вимогу від 29.09.2015 № Ф-15У та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 29.09.2015 № 15/26-55-17-01.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016, адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 залишено без змін.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулася до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 у справі № 826/27190/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій з підстави, що передбачена пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.07.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 та відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з припиненням своєї діяльності Верховним Судом України, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Васильєвої І.А. (суддя-доповідач), Пасічник С.С., Юрченко В.П.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

В якості підстав для перегляду судового рішення за пунктом першим частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень пункту 44.1 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 198.8.5 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. На підтвердження зазначеного надає копію судового рішення цього ж суду від 28.07.2015 у справі № 820/14619/14 (К/800/18106/15), прийнятих за подібних обставин та предмета спору.

Суди попередніх інстанцій установили, що в період з 20.04.2015 по 12.05.2015, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу від 09.04.2015 № 370 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на ІІ квартал 2015 року, посадовими особами ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФО- П ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 19.05.2015 № 69/26-55-17-01- та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - пункту 44.1 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності на загальну суму 6424,16 грн.; - пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок на загальну суму 80 417,37 грн.; - пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в частині не ведення обліку доходів і витрат за 2013-2014 роки; - пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звітності щодо єдиного соціального внеску за 2013 рік.

На підставі вказаного акту перевірки та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.08.2015 № 2255/Д/26-15-10-08-16 відповідачем 29.09.2015 були винесені: - податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 4376,21 грн., з яких 3500,97 грн. - за основним платежем та 875,24 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); - вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15У, щодо сплати позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 61 625,53 грн.; - рішення № 15/26-55-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом платнику своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3 186,82 грн.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

У справі, що розглядається, колегія суддів суду касаційної інстанції погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість доводів відповідача про відсутність у позивача права на віднесення до витрат суми в розмірі 16 867,82 грн, оскільки витрати на відрядження позивача підтверджені документально, а відтак доводи податкового органу про безпідставність віднесення відповідних сум до складу витрат спростовуються матеріалами справи.

В рішенні Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 у справі № 820/14619/14 суд касаційної інстанції, погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що до витратної частини обліку, яка включена до декларації про майновий стан та доходи, позивач за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 відніс витрати, які не пов`язані з одержанням доходу на загальну суму 80 392,00 грн, а саме, витрати на придбання ТМЦ (склопакети, скло, алюмінієві профілі, ручки, з`єднувачі та інші), які в перевіряємому періоді не реалізовані, та не значаться на залишках станом на 31.12.2011 року. Згідно наданих до перевірки тільки податкових накладних на придбання товару, банківських виписок (позивачем не надано калькуляцію та акти виконаних робіт по виготовленню металоконструкцій) неможливо встановити, скільки саме витрачено товару на виготовлення металоконструкцій, і пов`язаність витрат з одержанням доходів.

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв`язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Із зіставлення рішення, про перегляд якого подано заяву, з рішеннями на які робиться посилання як на приклад неоднаковості у правозастосуванні, вбачається, що в основі кожного з них лежать конкретні фактичні обставини, які залежно від повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення в оскарженому рішенні були оцінені як такі, що підтверджують понесені суб`єктами господарювання витрати, які впливають на визначення оподатковуваного доходу, а рішенні, наданому до порівняння - як такі, що не давали для цього підстав.

Наведене вище дає можливість дійти до висновку, що рішення Вищого адміністративного суду України додані на обґрунтування заяви, прийняті судами за інших фактичних обставин справи, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

За таких обставин, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 у справі № 826/27190/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко