Справа № 160/3624/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року Справа № 160/3624/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Биструшкіної А.Р. Якимова Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та припису,-
22 квітня 2019р. фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-визнати незаконними дії Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області зі здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 07 лютого 2019 року;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) №ДН605/268/АВ/ТД-ФС/188 від 28 лютого 2019 року в розмірі 1 001 520, 00 грн. (один мільйон одна тисяча п`ятсот двадцять гривень) на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) №ДН605/268/АВ/ТД-ФС/189 від 28 лютого 2019 року в розмірі 4173, 00 грн. (чотири тисячі сто сімдесят три гривні) на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України;
-визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН-605/268/АВ/П від 12 лютого 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідача з проведення перевірки й складання акту інспекційного відвідування, а винесені Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанови про накладення штрафів та припис про усунення виявлених правопорушень, на думку позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач зауважив, що, підстави для перевірки були відсутні, а навіть за відсутності законних підстав для проведення інспектування, позивач та його представники не перешкоджали проведенню відповідачем інспекційного відвідування. Щодо виявлених порушень позивач зазначив, що протягом 2018-2019рр. ним було укладено цивільно-правові угоди з фізичними особами з метою отримання послуг щодо перевезень на транспортних засобах відповідно до замовлень, в якому зазначались дата і маршрут. Зі змісту наданих ФОП ОСОБА_3 документів під час інспектування відповідач мав встановити, що предметом вказаних договорів є кінцевий результат виконання стороною (виконавцем) певного обсягу робіт (послуг), а не сам процес їх виконання, а оплата за отримані послуги у відповідності до вказаних договорів проводилась саме по факту виконання наданих фізичними особами послуг згідно актів виконаних робіт, у зв`язку з чим у даному випадку трудових відносин між позивачем та відповідними фізичними особами не виникало. Стосовно порушень ФОП ОСОБА_3 строків виплати заробітної плати за травень 2018 року, позивач зазначив, що заробітна плата за травень 2018 року була виплачена двічі 18.05.2018р. та 05.06.2018р., тому позивач вважає, що ним не порушено строків виплати заробітної плати за відповідний період.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/3624/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позовну заяву ФОП ОСОБА_3 було залишено без руху.
На виконання ухвали суду від 26 квітня 2019р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/3624/19 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
11 червня 2019р. до суду надійшов від представника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що підстава для проведення перевірки позивача стала інформація, надана в листі ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо невідповідності кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності та у відповідності до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017р. Також відповідач зауважив, що у разі якщо позивач вважав необґрунтованими підстави для проведення управлінням інспекційного відвідування, то мав змогу реалізувати своє право на захист шляхом не допущення посадових осіб органу державного нагляду до здійснення заходу. Відповідачем встановлено, що у період з січня 2018 року по січень 2019 року ФОП ОСОБА_3 були укладені цивільно-правові договори з 8 громадянами, які працювали водіями таксі, однак дані договори містять ознаки, які притаманні трудовим правовідносинам між роботодавцем та найманим працівником, а, отже, позивачем порушено вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Також відповідач зауважив, що в ході інспекційного відвідування ним було встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ч.ч. 1, 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» у вигляді порушення проміжку часу виплати заробітної плати за травень 2018 року, у зв`язку з чим до позивача застосовано штрафну санкцію у відповідності до абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. З огляду на викладене, відповідач вважає, що оскаржувані постанови про накладення штрафів та припис прийняті Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області правомірно, у зв`язку з чим підстави для їх скасування - відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019р. задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та ухвалено викликати в судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
03 вересня 2019р. представником позивача подано до суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ФОП ОСОБА_3 протягом 2018-2019рр. отримував від фізичних осіб (зокрема, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) послуги щодо перевезення транспортним засобом у відповідності до замовлення із зазначенням дат та маршрутів, які викладено у договорах цивільно-правових про надання послуг, предметом яких є кінцевий результат виконання стороною певного обсягу робіт (послуг), а не сам процес виконання, що свідчить про відсутність трудових правовідносин. При цьому, представник позивача наголошує, що законодавство не містить обов`язкових приписів в яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони вільні у своєму виборі щодо виду оформлення відповідних правовідносин. Також представник позивача наголосила, що факт виконання ФОП ОСОБА_3 вимог податкового законодавства, що випливають з його статусу податкового агента у правовідносинах з фізичними особами, у вигляді подання позивачем до контролюючого органу звітності за формою №1ДФ жодним чином не є доказом наявності трудових правовідносин з такими фізичними особами, на користь яких нараховується дохід. Водночас, представник позивача зауважила, що позивач не подавав у 2018-2019рр. повідомлень про прийняття на роботу фізичних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки не мав з відповідними особами трудових відносин. У письмових поясненнях представник позивача звернула увагу суду на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019р. по справі №826/8917/17, якою визнано нечинним Порядок здійснення державного контролю і нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабміну №295 від 26 квітня 2017р., у зв`язку з чим Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області незаконно призначено та проведено відповідне інспекційне відвідування, яке за своєю суттю є перевіркою.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відзив на адміністративний позов та заперечення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просила відмовити.
Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець від 07 вересня 2004 року.
Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів економічної діяльності позивача належить:
Код КВЕД 49.32 Надання послуг таксі (основний);
Код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту;
Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.
В ході інспектування відповідачем встановлено:
-факти підміни трудових відносин цивільно-правовими з вісьмома громадянами ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) без укладення трудових відношень, коли вони були вперше допущені до роботи, без заяв працівників, без наказів про прийом на роботу та без та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, наслідком якого є відсутність оформлення трудових відношень, що є порушенням ч. 1 і ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України;
-порушення термінів виплати заробітної плати на СК «МАНГАНІТ», чим порушена ч.ч. 1 і 2 ст.115 Кодексу законів про працю України.
Так, у розділі ІІІ «Опис виявлених порушень» Акта інспекційного відвідування відповідача зазначив таке:
«Під час інспекційного відвідування фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 були надані цивільно-правові договори у кількості 14 шт., які були складені з 8 працівниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 Копії договорів цивільно-правового характеру додаються до акту.
Відповідно наданих укладених цивільно-правових договорів на час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 встановлено, що з січня 2018 року по січень 2019 року було укладено цивільно-правові договори з 8 громадянами, які працювали водіями таксі, про що також свідчить квартальні звіти (Форма 1ДФ) за 2018рік:
1. ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 ) договорам ЦПХ договорам ЦПХ за 2018 рік відпрацював 5 місяців:
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.01.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_4 працював за договором з 01 січня по 28 лютого 2018 року (два місяця);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.04.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_4 працював за договором з 01 квітня по 31 травня 2018 року (два місяця);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.10.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_4 працював за договором по 31 жовтня 2018 року (один місяць);
2. ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 ), відповідно договорам ЦПХ за 2018 рік відпрацював 8 місяців:
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.01.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_5 працював за договором з 01 січня по 28 лютого 2018 року (два місяця);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.04.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_5 працював за договором з 01 квітня по 31 травня 2018 року (два місяця);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.06.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_5 працював за договором з 01 червня по 31 липня 2018 року (два місяця);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.10.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_5 працював за договором з 01 по 31 жовтня 2018 року (один місяць);
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.12.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_5 працював за договором з 01 по 31 грудня 2018 року (один місяць);
3. ОСОБА_6 ( НОМЕР_4 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.08.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_6 працював за договором з 01 по 31 серпня 2018 року (один місяць);
4. ОСОБА_8 ( НОМЕР_5 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.08.2018р. терміном на 2 місяці з 01.08.2018р. по 30.09.2018р., відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_8 працював за договором по 31 жовтня 2018р. (один місяць);
5. ОСОБА_7 ( НОМЕР_6 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.11.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_7 працював за договором по 31 жовтня 2018 року (один місяць);
6. ОСОБА_9 ( НОМЕР_7 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.12.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_12 працював за договором з 01 по 31 грудня 2018 року (один місяць);
7. ОСОБА_10 ( НОМЕР_8 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 07.01.2019р. терміном по момент фактичного надання послуг, відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_10 працював за договором з 07 по 31 січня 2019 (один місяць). ЦПД діючий по теперішній час;
8. ОСОБА_11 ( НОМЕР_9 ):
-цивільно-правовий договір без номеру від 01.01.2018р. терміном по момент фактичного надання послуг відповідно акту виконаних робіт ОСОБА_11 працював за договором з 01 по 31 січня 2019 року (один місяць). ЦПД діючий по теперішній час.
Відповідно договорам цивільно-правового характеру, предметом договору є надання послуг з перевезення на транспортному засобі за маршрутом, який буде визначено у завданні (п. 1.1).
Відповідно п.2.1 за умовами договору, передбачена оплата за надання послуг у розмірі 300 грн. за місяць.
Відповідно актам «здачи-приймання робіт (надання послуг)» з січня 2018 по січень 2019 року громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (Виконавці) на протязі діючих цивільно-правових договорів отримували однакову винагороду у розмірі 300 грн. за місяць.
Як вбачається зі змісту укладених Договорів та актів здавання-приймання послуг, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися фізичній-особі підприємцю ОСОБА_3 виконуючи перевезення на транспортному засобі за маршрутом, який було визначено у завданні (відповідно ЦПД п.п 1.1).
Вище вказані працівники виконували роботу водія таксі, яка відповідає найпростішим професіям в промисловості (Код ЗКППТР 8322 Водій автотранспортних засобів (водій таксі) за Класифікатором професій.
Згідно відомостей з ЄДРПОУ основний вид економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є Код КВЕД 49.32 Надання послуг таксі (основний), тобто 8 працівників виконували роботи водія відповідно основного виду економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 .
Також, в акті перевірки зазначено що, аналізом змісту наданих Договорів встановлено, що зазначені у Договорах виконувані роботи перевезення на транспортному засобі відносяться за КВЕД 49.32 до робіт постійного характеру виконання та їх можуть виконувати лише працівники, до яких законодавством встановлено певні вимоги.
Таким чином, предметом укладених договорів ФОП ОСОБА_3 з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги) по момент фактичного надання послуг.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.
Як вбачається зі змісту укладених договорів, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися відповідним посадовим особам. Крім того, для Виконавця послуг передбачена матеріальна відповідальність, яка притаманна саме трудовим відносинам.
Чинним законодавством, зокрема п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що роботодавцям забороняється: застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
У ході інспекційного відвідування встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог статті 24 КЗпП України, а саме, трудові договори з 8 працівниками ФОП ОСОБА_3 у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження не оформлено, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не надсилалося.
Вищевикладене свідчить про порушення ФОП ОСОБА_3 ч. 1 ст. 21 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині фактичного допуску 8 працівників до роботи без оформлення трудового договору, що позбавляє робітників права на соціальний захист у випадку безробіття. Порушення носить системний характер.
Зазначене вище свідчить про порушення прав працівників, а саме позбавляє права найманих працівників на обов`язкові елементи нормативно-правових актів трудового законодавства, у тому числі право на одержання щорічної відпустки, і гарантій в сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, в разі тимчасової втрати працездатності, нещасного випадку на виробництві, на випадок безробіття та право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений, постановою КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
Також, в акті перевірки зазначено, що терміни і періодичність виплати заробітної плати встановлені ч. 1-3 ст. 115 КЗпП та ч. 1-3 ст. 24 ЗУ № 108, а саме: заробітна плата виплачується працівникам регулярно не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, тобто має бути виплачена до 7 та до 22 числа кожного місяця.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
З січня по грудень 2018 року у Фізичній-особі підприємця ОСОБА_3 відповідно наданим відомостям на виплату заробітної плати, яка сплачується готівкою, заробітна плата виплачується двічі на місяць, встановлено порушення проміжку часу виплати заробітної плати за травень 2018 року більше шістнадцяти календарних днів між авансом і останньою виплатою заробітної плати, про що свідчать розрахункові відомості заробітної плати і відомості нарахування коштів за травень 2018р., копії яких додаються до акту.
Так відповідно розрахункової відомості заробітної плати за травень 2018 року та відомостям нарахування коштів (заробітної плати та аванси) 18.05.2018 від 05.06.2018 (виплати заробітної плати за травень) у Фізичній-особі підприємця Кислому Р.В . заробітна плата за травень 2018р. була виплачена двічі: 18.05.2018р. і 05.06.2018р.
Аванс було сплачено 18.05.2018р. загальною сумою 1803, 20 грн., про що свідчить відомість виплати заробітної плати за 1 половину травня (аванс) від 18.05.2018р. Остання виплата заробітної плати за 2 половину травня 2018 року була сплачена 05 червня 2018 року загальною сумою 1199, 45 грн., про що свідчить відомість виплат заробітної плати за 2 половину травня 2018 року від 05.06.2018р., що перевищує проміжок часу між виплатами заробітної шістнадцяти календарних днів, за який здійснювалась виплата на 1 добу пізніше.
Вище викладене свідчить про порушення вимог ч. 1 і 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 із змінами і доповненнями.,ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» № 108 від 24 березня 1995 року».
Не погодившись із висновками акта інспекційного відвідування, 11 лютого 2019р. ФОП ОСОБА_3 направив до відповідача заперечення на акт інспекційного відвідування №ДН-605/268/АВ від 07.02.2019р.
За результатами розгляду вказаних заперечень, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області направлено відповідь (лист за вих. №61/4.3-19 від 12 лютого 2019р.), в якій відповідач навів обґрунтування правомірності висновків фахівців управління стосовно допущених позивачем порушень вимог трудового законодавства.
На підставі акта інспекційного відвідування за №ДН-605/268/АВ від 07.02.2019р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено:
-припис про усунення виявлених порушень за №ДН-605/268/АВ/П від 12 лютого 2019р., яким зобов`язано усунути порушення ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України щодо фактів підміни трудових відносин цивільно-правовими (без укладення трудових відносин) строк до 26 лютого 2019 року та порушення ч.ч. 1 і 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» у вигляді порушення проміжку термінів виплати заробітної плати в строк до 26 лютого 2019р. ;
-постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/188 від 28 лютого 2019р., у відповідності до якої на позивача за порушення вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» накладено штраф у розмірі 1 001 520, 00 грн.;
-постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/189 від 28 лютого 2019р., у відповідності до якої на позивача за порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» накладено штраф у розмірі 4173, 00 грн.
ФОП Кислим Р. В . направлено відповідачу скаргу на припис про усунення виявлених порушень від 19.02.2019 року.
Таким чином, не погодившись із діями та висновками Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, що відображені в акті інспекційного відвідування, приписом про усунення виявлених порушень та постанов про накладення штрафів, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015р. (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення №96, Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно із ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017р. (далі - Порядок №295), який на момент виникнення спірних правовідносин був чинним.
Відповідно до п. 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту та за інформацією ДФС та її територіальних органів (п.п. 3, п.п. 6, п. 5 Порядку №295).
У відповідності до п. 6 Порядку №295 - під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю. Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно із приписами пунктів 8, 9, 11, 12 Порядку №295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню. Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування. Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
Відповідно до п. 14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:
1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;
2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;
3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;
4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником;
5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки;
6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;
7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування;
8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;
9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.
У пунктах 16, 17, 18 Порядку №295 вказано, що у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням. У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
Відповідно до пунктів 19, 20, 21 Порядку №295 - за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Таким чином, з аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, при цьому інспекційне відвідування здійснюється в присутності об`єкта відвідування, який повинен ознайомитись з його результатами, зокрема, з актом перевірки, має право на надання пояснень, документів, які спростовують порушення, заперечень, тощо.
Позивачем не доведено порушення його прав відповідачем у вигляді призначення та проведення відповідного інспекційного відвідування та складання за результатами інспектування зазначеного вище акту.
При цьому, суд не приймає посилання позивача на незаконність дій відповідача щодо проведення спірного інспектування та складання відповідного акту з огляд на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №295 від 29 квітня 2017 року, оскільки у даному випадку спірні правовідносини виникли до прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 14 травня 2019 року по справі №826/8917/17.
Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
Таким чином, до прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 14 травня 2019 року по справі №826/8917/17 органи Держпраці правомірно здійснювали контрольні (наглядові) функції на підставі постанови Кабінету Міністрів України №295 від 29 квітня 2017 року.
Також, слід зазначити, що ч. 4 ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" наведено перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов`язанні забезпечити Держпраці та її територіальні органи при здійснені державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, тому всі інші норми Закону, в тому числі і положення частини 1 статті 6 та частини одинадцятої статті 7 цього Закону, не поширюються на відносини, які виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю).
Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що саме на етапі допуску до перевірки фізична особа-підприємець може поставити питання про необґрунтованість призначення та проведення перевірки, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здіснення контролю щодо себе.
Як встановлено судом, позивач допустив посадову особу відповідача до здійснення інспекційного відвідування.
Щодо суті порушень, зазначених в оскаржуваній постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/188 від 28 лютого 2019р., у відповідності до якої на позивача за порушення вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» накладено штраф у розмірі 1 001 520, 00 грн., суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 24 КЗпПУ, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпПУ).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Отже, у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.
Так, у відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на викладене, договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.
Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, в той час як за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату, а виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №200/9385/16 та від 28 лютого 2019 року у справі №824/766/16-а.
Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності чи відсутності трудових відносин між позивачем та громадянами України.
Зі змісту наявних в матеріалах справи однотипних «цивільно-правових договорів», укладених ФОП ОСОБА_3 із фізичними особами, зокрема, вбачається, що останні зобов`язуються виконати такі роботи (надати послуги): виконавець зобов`язується надати послуги з перевезення на певному транспортному засобі, а позивач зобов`язувався приймати зазначені послуги та оплачувати їх в розмірі винагороди зазначеного у договорі у певний строк. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (п.п. 1.1 договорів). Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором та зобов`язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану Виконавцем роботу (п.п. 1.2 і 1.3 договорів). Відповідно до п.п. 2.2 договорів - оплата виконується не пізніше п`ятого числа кожного місяця з дня прийняття Замовником роботи за актом.
Слід зауважити, що кожен із наданих до суду примірників укладених ФОП ОСОБА_3 з фізичними особами договорів містить строк дії, ціну та порядок оплати послуг.
Згідно ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
З наведеної норми вбачається, що предметом договору підряду є будь-яка робота, в процесі виконання якої створюється результат, за завданням замовника. При цьому єдність роботи та її результат є основною рисою предмета договору підряду, яка дозволяє відмежувати цей договір від інших типів цивільно-правових договорів.
Системний аналіз наведених норм та умови договорів дозволяє дійти висновку про те, що фізичними особами виконувалася індивідуально визначена робота, на власний ризик, самостійно організована за завданням замовника, що відповідає істотним умовам цивільно-правовому договору.
Допитані у судовому засіданні 15 серпня 2019 року, в якості свідків, гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 , зазначили, що не надавали позивачу свої трудові книжки, трудовий договір з ними не укладався, останні не виходили на роботу кожного дня, наміру бути працевлаштованими не було, а оплату за наданні разові послуги отримували після виконання відповідного перевезення.
Отже, в даному випадку передбачена періодичність, а не постійність надання послуг виконавцями, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. Оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт та завданнями (додані до позову), а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а також відповіді показання свідків, суд дійшов висновку, що цивільно-правові договори, які укладені між ФОП ОСОБА_3 та фізичними особами не мають ознак трудових відносин.
За таких обставин, позивачем не було вчинено допущення до роботи працівників без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим в даному випадку відсутнє порушення вимог КЗпПУ.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/188 від 28 лютого 2019р., у зв`язку з чим остання є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо дотримання позивачем строків виплати заробітної плати та правомірності прийняття постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) №ДН605/268/АВ/ТД-ФС/189 від 28 лютого 2019 року в розмірі 4173, 00 грн. (чотири тисячі сто сімдесят три гривні) на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, суд зазначає наступне.
В акті інспекційного відвідування відповідачем встановлено, що виплата заробітної плати за травень 2018 року проведено з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 115 КЗпПУ, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких заробітна плата виплачується не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У статті 115 Кодексу законів про працю України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Приписами частин 1, 2, 3 статті 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Враховуючи вищезазначені приписи, встановлений законом граничний інтервал для виплати заробітної плати не більше шістнадцяти календарних днів встановлюється саме у періоді між виплатою авансу (за першу половину місяця) та заробітної плати (за другу половину місяця) в межах одного місяця та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
В акті інспекційного відвідування встановлено, що позивачем заробітна плата за першу половину травня 2018 року виплачена 18 травня 2019р. та заробітна плата за другу половину травня 2018 року - 05 червня 2018 року, тобто, проміжок між обома виплатами складає більше 16 календарних днів (фактично на 1 добу пізніше).
У відповідності до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КзпПУ, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Таким чином, під час судового розгляду справи підтверджено висновки акта інспекційного відвідування в частині порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме: недотримання позивачем строків виплати заробітної плати за травень 2018 року, та враховуючи зміст диспозиції абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/189 від 28 лютого 2019р.
Вирішуючи питання в частині правомірності оскаржуваного позивачем припису про усунення виявлених порушень, суд враховує, що відповідно до п. 23 Порядку №295, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Відповідно до п. 24 Порядку №295 - у приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.
Пункт 25 Порядку №295 визначає, що стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об`єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.
Зі змісту припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень за №ДН-605/268/АВ/П від 12 лютого 2018р. вбачається, що для усунення виявленого порушення вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпПУ у вигляді факту підміни трудових відносин цивільно-правовими без укладання трудових договорів відповідачем встановлено строк до 26 лютого 2019р., однак судом встановлено відсутність з боку ФОП ОСОБА_3 відповідного порушення трудового законодавства та безпідставність притягнення позивача до відповідальності згідно оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН605/268/АВ/ІП-ФС/188 від 28 лютого 2019р., та, як наслідок, протиправність складання даного припису у відповідній частині.
Також у спірному приписі відповідачем встановлено строк до 26 лютого 2019р. для усунення ФОП ОСОБА_3 порушення ч.ч. 1 і 2 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» у вигляді порушення проміжку термінів виплати заробітної плати.
Водночас, враховуючи характер виявлених порушень законодавства про працю, суд вважає, що їх усунення наразі є неможливим взагалі.
Крім того, суд зауважує, що спірний припис не містить визначення переліку дій, які саме необхідно вчинити суб`єкту господарювання, які заходи слід вжити задля усунення порушень.
Окрім того, з огляду на те, що винесення відповідачем зазначеного вище припису створює юридичні наслідки для суб`єкта контролю у вигляді його виконання у встановлений строк, та в подальшому є підставою для перевірки виконання припису, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування такого припису.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Натомість, відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним припису про усунення виявлених порушень за №ДН-605/268/АВ/П від 12 лютого 2019р. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН-605/268/АВ/ТД-ФС/188 від 28 лютого 2019р.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими.
З огляду на викладене, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та припису - підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 11 526, 00 грн. (13 447, 00 грн.- 1921,00 грн.) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/3624/19.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та припису - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ДН-605/268/АВ/П від 12 лютого 2019 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-605/268/АВ/ТД-ФС/188 від 28 лютого 2019 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 вересня 2019 року.

Суддя Н.В. Боженко