Справа № 160/8204/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

11 жовтня 2019 року Справа № 160/8204/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Рубані А.В.,
представника позивача Чернети В.Є.,
представника відповідача Атрошенко В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2019 р. у справі № 160/8204/19 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження, за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
06 серпня 2019 року Приватним акціонерним товариством «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» шляхом поштового зв`язку було отримано повідомлення від 30.07.2019 року №1609 та копію наказу Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області від 30.07.2019 року № 4572-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ»».
Позивач зазначає, що з тексту зазначеного вище наказу про призначення перевірки, ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» останньому стало відомо про те, що у зв`язку з включенням підприємства до плану - графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, прийнято рішення про проведення Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області документальної планової виїзної перевірки підприємства з 28.08.2019 р. тривалістю 20 робочих днів, за період діяльності з 01.07.2016 р. по 30.06.2019 р. з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством.
Представник ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» вважає, що наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 30.07.2019 року № 4572-п прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.
В судове засідання, призначене на 11.10.2019 р. з`явились всі сторони у справі.
Представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням позиції викладеної в позовній заяві та пояснень наданих під час судового розгляду справи. Просив суд пред`явлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Повноважний представник відповідача проти пред`явлених позовних вимог заперечував, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 10.09.2019 р., в якому зазначено наступне.
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області зазначає, що відповідно до ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої' влади. їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України, у відповідності до п.41.3 ст.41 ПК України.
Відтак, представник відповідача зазначає, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну, податкову та митну політику, а не орган, що здійснює функцію контролю відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
При цьому, зазначає, що відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у томі числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524 (зі змінами).
Відтак, на підставі викладеного вище, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Приватне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт» не було включено до плану -графіку, який оприлюднено 22 грудня 2018 року.
Надані відповідачем роздруківки скріншоту сайту ДФС України з планом графіком зроблено станом на 15.08.2019 р. А саме, з урахуванням доповнень, проведених в період з січня по серпень 2019 року.
ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» подано до суду скріншот сторінок Плану графіку станом на дату отримання повідомлення про перевірку та копії наказу про проведення перевірки, який оскаржується, а саме на 06.08.2019 року.
В завантаженому з офіційної сторінки сайту ДФС України на 06.08.2019 р. Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік І та II розділи, під номером 496 підприємством встановлено, що вказано зовсім інше підприємство - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІМПУЛЬС».
Відтак, ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» відповідно до приписів ст. 77 ПК України та ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не було включено до Плану - графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік. Підприємство в подальшому було включено до вказаного плану, натомість вже станом на лютий місяць 2019 р. шляхом внесення змін до надрукованого у грудні 2018 р. плану-графіку.
Представник позивача зазначає, що вказаний факт ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» підтверджує безпосередньо роздруківкою розділу І плану-графіка "Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб" з урахуванням коригування 13.02.2019 р., ПРАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» було визначено як підприємство, що підлягає документальній плановій перевірці.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 11.10.2019 року.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Приватне акціонерне товариство "Дніпронафтопродукт" є юридичною особою, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
30.07.2019 р., виконуючим обов`язки начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було складено повідомлення від 30.07.2019 р. за №1609, про те, що з 28.08.2019 р. буде проводитись документальна планова виїзна перевірка ПРАТ "Дніпронафтопродукт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів,зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до п.1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п.3.1 ст.3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до ст.21 ПК України визначені обов`язки контролюючих органів, серед яких обов`язок дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати поршень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до п.41.3 ст.41 ПК України, повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, митним кодексом України та законами України.
Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Статтею 77 ПК України, визначено порядок проведення документальних планових перевірок.
Так, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 43підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57цього Кодексу.
Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено ст.86 цього Кодексу.
Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, в тому числі перелік ризиків та їх поділ за ступенями, затверджено наказом Міністерство фінансів України від 02.06.2015 №524 (зі змінами) (далі Наказ №524).
Формування переліку платників податків плану-графіка проводиться за критеріями ризиків згідно з вимогами пункту 5 розділу III Наказу 524, у тому числі за даними інформаційних систем ДФС.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що контролюючим органом було порушено норми ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у зв`язку з чим протиправно винесено оскаржуваний наказ від 30.07.2019 р. №4572-п спростовується наступним.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
При цьому, суд зазначає, що п.1.1. ст.1, п.3.1 ст.3 п.41.3 ст.41 ПК України визначено, що останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.
На підставі зазначених вище норми чинного законодавства України, а саме: ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п.1.1. ст.1, п.3.1 ст.3 п.41.3 ст.41 ПК України суд приходить до висновку, що ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не відноситься до сфери дії податкового законодавства України, та не регулює порядок проведення перевірок, як це визначено Главою 8 ПК України «Перевірки».
Водночас, суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що «позивач - ПРАТ «Дніпронафтопродукт» не знайшов себе в Плані-графіку ні в грудні, ні в січні, а лише в лютому, а відтак це доводить позицію позивача про здійснення коригування зазначеного плана-графіка з боку відповідача спростовується наступним.
В матеріалах справи міститься скріншот з сайту ДФС України з планом-графіком на 2019 р. (станом на 22.12.2019 р.) зі змісту якого судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» віднесено до переліку підприємств, планова перевірка яких запланована на 2019 р., як того вимагає п.77.1 ст.77 ПК України, яким визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Будь-яких доказів в розумінні ст.ст.73-78 КАС України, як щодо порушення норм ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наведених вище норм ПК України, так і підтвердження, що «позивач - ПРАТ «Дніпронафтопродукт» не знайшов себе в Плані-графіку ні в грудні, ні в січні, а лише в лютому, а відтак це доводить позицію позивача про здійснення коригування з боку відповідача», позивачем до суду надано не було.
При цьому, позивачем всупереч ст.ст. 73, 75, ч.1 ст.77 КАС України не було доведено факту включення останнього до Плану графіку документальних перевірок на 2019 рік лише 13.02.2019 року, а не 22.12.2018 року.
Як було встановлено з доказів, наявних в матеріалах справи та підтверджено поясненнями представника позивача, що підтверджується протоколом судового засідання від 11.10.2019 р., дата 13.02.2019 р., є датою ознайомлення позивача з інформацією на сайті ДФС щодо переліку платників податків, внесених до Плана-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, однак, будь-яких доказів відсутності ПРАТ «Дніпронафтопродукт» в наведеному вище Плані-графіку станом 22.12.2018 р. позивачем до суду надано не було.
Зазначене вище, в сукупності з обставинами, встановленими судом та наведеними вище, а також з огляду на відсутність чітких пояснень з боку позивача щодо дати відвідування сайту ДФС України саме в лютому 2019 р., а не в грудні 2018 р. або в січні 2019 р., унеможливлює задоволення позовних вимог в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Відтак, з урахуванням зазначеного вище, та на підставі п.5 розділу ІІ Наказу 524, суд зазначає, що відповідачем оскаржуваний наказ від 30.07.2019 р. №4572-п "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПРАТ "Дніпронафтопродукт" є прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваного наказуь, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
При цьому, відповідачем суб`єктом владних повноважень були надані суду всі необхідні пояснення та докази щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленій позовній заяві, що виключає задоволення даної позовної заяви.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до платіжного доручення від 09 серпня 2019 р. №2333 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн., 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 жовтня 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова