Справа № 640/11637/19
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову Харківської митниці ДФС від 28.05.2019 року у справі про ПМП №0358/80700/19, та закрити справу, та стягнути судові витрати. В обгрунтування заявлених вимог посилається на наступне. 10.02.2019 року Харківською митницею ДФС складено протокол про ПМП №0358/80700/2019 відносно позивача за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.3 ст. 470 МК України. Вказаний протокол позивачеві вручено не було. 28.05.2019 року Харківською митницею ДФС України в особі заступника начальника начальника УАМП та МП Харківської митниці ДФС Волокітіним Є.П. було винесено оскаржувану постанову, якою визнано позивача у вчиненні порушень митних правил, передбачених ч.3 ст. 470 МК України, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 НМДГ, що складає 8500 грн. З вказаною постановою позивач не згодна, оскільки вона винесена з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідачем проігноровані її пояснення, та не було здійснено опитування свідків, які були присутні в атомобілі під час перетину кордону в пункті пропуску «Гоптівка». Зокрема, двоє громадян змусили позивача підписати документ на пункті пропуску «Гоптівка» 28.08.2018р. з метою ввезення на територію України автомобіля. Позивач не має водійських прав та ніколи не перетинала митний кордон, та легковий автомобіль Lada Vaz позивач бачила лише один раз, коли позивачу запропонували покататись, позивач не розуміла, що вони знаходились на митному кордоні, та при підписі документів інспектор митниці нічого не пояснив. По вказаному факту шахрайських дій позивач звернулась до поліції. Після цього випадку позивач автомобіль не бачила. За вказаних обстави факт правопорушення мав місце внаслідок протиправних дій третіх осіб, що виключає адміністративну відповідальність. Крім того, довіреність від нотаріуса Польщі була підробленою.

Представником Харківської митниці ДФС було надано відзив по справі, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем було дійсно порушені приписи ст. 95 МК України, та доказів злочинних дій третіх осіб позивач не надала. Також при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження за кермом та наявності прав керування транспортних засобів, а факт декларування цього транспортного засобу особою, яка його ввезла в митному режимі транзиту, та копія протоколу про ПМП була спрямована позивачу.

Представник позивача ОСОБА_2 та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Харківської митниці ДФС Колодяжний Г.М. в судовому засіданні просив відмовити в позові з підстав зазначених у відзиві.

10.06.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява та розподілена судді Зуб Г.А.

14.06.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження, та витребувано у Харківської митниці ДФС належним чином завірену копію матеріалів митної справи №0358/80700/19.

Судом встановлено, що 28.08.2018 року громадянкою України ОСОБА_3 було ввезено на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС легковий автомобіль Lada Vaz 110, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстр. номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Фінляндія) з метою транзиту та терміном вивезення до 07.09.2018 року

включно (або до 02.09.2018 у разі переміщення в зоні діяльності одного органу доходів і зборів). У вказаному транспортному засобі також знаходились гр-ни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У зв`язку з відсутністю інформації щодо зворотнього вивезення вказаного автомобіля листом Харківської митниці ДФС запропоновано з`явитись позивачу до митниці для надання пояснень, однак остання не з`явилась. На момент складання оскаржуваної постанови автомобіль Lada Vaz 110, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстр. номер НОМЕР_2 вивезено не було.

За вказаним фактом було винесено постанову в справі про ПМП №0358/80700/19 від 28.05.2019 року за ч.3 ст. 470 МК України, визнано позивача винним у порушенні митних правил за ч.3 ст. 470 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8500 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що вказане правопорушення вона не скоювала, та мають місце шахрайські дії третіх осіб, з приводу чого вона звернулась навіть до органів поліції, та ухвалою суду від 15.10.2019 року зобов`язано уповноважених осіб Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄДРДР за заявою ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Митне оформлення транспортних засобів, положення митних режимів, порядок переміщення транспортних засобів через митний кордон України та інші питання пов`язані з митним оформленням товарів регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).

Частиною 3 ст. 470 МК України встановлено, що перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом першим частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у ст. 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини 1 ст. 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути

до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до п. 2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року №657 (далі Порядок №657), факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

За змістом ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що перевізник звільняється від відповідальності за статтею 470 МК України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача, що їй нічого не було відомо, де саме вона з друзями перебувала, та взагалі не має водійських прав та не перебувала за кермом автомобіля не є підставою для скасування постанови, оскільки при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є факт декларування цього транспортного засобу особою, яка його ввезла в митному режимі транзиту, що і було зроблено позивачем, і сама позивач підтвердила в судовому засіданні справжність свого підпису в митній декларації, а вироку суду щодо шахрайських дій відносно третіх осіб до суду надано не було, а надано лише звернення позивача до органів поліції, та ухвалу суду про обов`язок органів поліції внести відомості до ЄДР. З матеріалів справи встановлено, що позивачу спрямовувався протокол про ПМП, тому посилання позивача в цій частині також є необгрунтованими.

Судом встановлено, що ні Митний кодекс України, ні Кодекс України про адміністративні правопорушення не містять норми про те, що протокол про порушення митних правил повинен обов`язково складатись у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що позивач не зверталась до митних органів із заявою про дії обставин непереборної сили, та почала звертатись до органів поліції лише після того, як її почали викликати представники митниці для надання пояснень.

Відповідно до ч.1. ст 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу частини першої ст. 467 Митного кодексу України, вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним.

Триваючими визначаються правопорушення, які почались з певної протиправної дії або бездіяльності та проявляються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов`язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території, протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Слід зазначити, що протокол є процесуальним документом, що фактично фіксує закінчення стадії порушення адміністративної справи, у той час, як діяльність компетентних осіб, щодо збирання, оцінки та перевірки доказів передує складенню процесуального документа, який офіційно засвідчує факт неправомірних дій.

Протокол про порушення митних правил є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення, а проведення контрольно-з`ясувальних заходів - це дії

спрямовані на встановлення обставин справи про порушення митних правил, вони є двома різними юридичними фактами.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про те, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують Закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки, в даному випадку, особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №607/12366/15-а.

З огляду на те, що датою виявлення порушення стала дата складання протоколу про адміністративне правопорушення від 10.02.2019, то суд вважає, що відповідачем не допущено порушення шестимісячного строку притягнення позивача до відповідальності постановою від 28.05.2019.

Разом з тим, факт вчинення правопорушення, його склад (об`єктивна та суб`єктивна сторона) не спростована позивачем належними та допустими доказами. Зміст позовних вимог зводиться, виключно до непогодження його з начебто порушеною відповідачем процедурою притягнення його до адміністративної відповідальності, та самим притягненням, оскільки позивач не знала, що заповнення та підпис документів на митному кордоні може призвести до порушення митних правил.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керуються принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та обов`язки визначаються

найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час провадження у справі про порушення митних правил № 0358/80700/19 митницею підтверджено наявність в діях позивача порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та правомірно прийнято оскаржувану постанову у відношенні позивача.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а позовна заява без задоволення.

Разом з тим, відповідно до норм статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати, оскільки позивач сплатила їх помилково, так як вона звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, а від так суд вважає за можливе повернути сплачений судовий збір позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил залишити без задоволення.

Постанову Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №0358/80700/19 від 28 травня 2019 року за ст. 470 ч.3 МК України у відношенні ОСОБА_3 залишити без змін.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова повернути позивачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , помилково сплачені кошти - судовий збір - з державного бюджету у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, який був сплачений 03.06.2019 р., квитанція № 0.0..1, на наступні реквізити: р/р отримувача 0004, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37999675, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998 , код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу : *;101; НОМЕР_3 ; 22030101; Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); платеж: ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ