Справа № 805/759/15-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

Київ

справа №805/759/15-а

адміністративне провадження №К/9901/5277/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників подало до суду позов, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.11.2014 № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 1 031 556 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 515 778 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що контролюючий орган не має підстав зменшувати позивачу від`ємне значення та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість лише з огляду на те, що згідно з даними АС «податковий блок» контрагенти позивача не задекларували податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Позивач вчинив реальні господарські операції, які підтверджені первинними документами, та сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих платниками податку на додану вартість.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 28.04.2015 задовольнив позов, визнав недійсним та скасував податкове повідомлення-рішення від 21.11.2014 № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 1 031 556 грн.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.06.2015 залишив без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2015.

Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та винести нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що суди порушили норми матеріального і процесуального права. Посилаючись на обставини, що вказані в акті перевірки, зазначає про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23.07.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 11.10.2019 призначив справу до касаційного розгляду у попередньому судовому засіданні на 15.10.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить з такого.

Підставою для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 21.11.2014 № бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 1 031 556 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 515 778 грн слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті від 22.10.2014 № 1215/28-1037-10/00191129 камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року, про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та від`ємного значення за липень 2014 року в сумі 1 031 556 грн та завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 1 031 556 грн.

Контролюючий орган вважає, що позивач завищив податковий кредит за липень 2014 року, сформований на підставі податкових накладних, отриманих від постачальників товарів/послуг - КП «Компанія «Вода Донбасу», Донецька залізниця, ДП «ЛНВВК», ТОВ «Компанія ВВС», оскільки за результатами опрацювання податкових періодів установив розбіжность між податковим кредитом позивача та податковими зобов`язаннями зазначених контрагентів, яка зумовлена тим, що контрагенти таких зобов`язань за липень 2014 року не задекларували.

Аналіз пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України свідчить, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податку в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість має бути обов`язково також підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних, що випливає з положень статті 201 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. Суди зазначили, що позивач надав первинні документи, за результатами оцінки яких дійшли висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій.

Таким чином, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи безпосередньо дослідили докази та поклали їх в основу судових рішень, всебічно з`ясували обставини у справі та надали оцінку аргументам учасників справи.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення та є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Окрім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що аналіз положень пункту 75.1 статті 75. Підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України свідчить, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, установлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та є способом здійснення податкового контролю, що проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що її проведення не потребує наказу керівника податкового органу або іншого спеціального дозволу чи направлення, згоди платника податків та його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичних та/або методологічних помилок, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, зокрема щодо розбіжностей показників платника податків з показниками його контрагентів, камеральною перевіркою не охоплюється.

Достовірність, повнота, своєчасність нарахування та сплати платником податків податкових зобов`язань могла бути перевірена контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд зазначає, що у контролюючого органу були відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати достовірність формування позивачем податкового кредиту. Контролюючий орган вийшов за межі предмету камеральної перевірки.

Утім, залишення поза увагою судами попередніх інстанцій зазначених положень закону, якими визначено порядок та підстави проведення камеральної перевірки, не призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

В.В. Хохуляк

Судді Верховного Суду