Справа № 162/695/19
Суддя: Гладіч Н. І.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/695/19
Номер провадження 2-а/162/35/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого суддіГладіч Н.І.,
за участю секретаряБудько І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Куха Михайла Миколайовича, третя особа, яка не завявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

До Любешівського районного суду 04 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сацик Т.Т. звернулася з позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Куха М.М. (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не завявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції у Волинській області (далі по тексту - третя особа) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року.

Представник позивача обгрунтовує вимоги тим, щo 31 серпня 2019 року відповідачем на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Дана обставина підтверджується постановою серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 цього дня об 11 год. 00 хв. на автомобільній дорозі в смт.Любешів по вул. Свободи-Бондаренка водій під час руху не увімкнув покажчик повороту, при зупинці транспортного засобу працівником поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9б та п.9.2б Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Представник позивача вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, як таку, що не відповідає вимогам закону та дійсним обставинам події. Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вказує, що ОСОБА_1 в протоколі серії ДПР18 №206290 у своїх поясненнях зазначив, що "при русі по головній дорозі напрямку руху не змінював" , тобто порушення вимог п.9.2б ПДР не здійснював. Крім того, за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного пункту ПДР, працівник поліції не мав права зупиняти автомобіль позивача, а тому у останнього не було обов`язку вмикати аварійну світлову сигналізацію. Оскільки зазначеного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 не вчиняв, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сацик Т.Т. просить суд скасувати винесену відносно позивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року.

Ухвалою судді від 04 вересня 2019 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а також відповідачем у визначений ухвалою строк відзиву не подано.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, в тому числі, надану позивачем копію постанови серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, суд вважає встановленим, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП дійсно була винесена вищевказаним суб`єктом владних повноважень - відповідачем 31 серпня 2019 року.

Крім того, із наданої позивачем постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року вбачається, що в даній постанові вказується на наявність доказу вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а саме відеофіксацію правопорушення, проте відповідач не надав суду вказаний відеодиск.

Разом з тим, в ході розгляду справи, відповідач, що є суб`єктом владних повноважень, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження, у встановлений судом строк доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП не надав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.293 КУпАП встановлено, що орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Згідно зі ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків та інше.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У винесеній постанові наявне посилання про відеофіксацію правопорушення, проте ознайомитись з відеодиском у суду не було можливості, оскільки відповідач, на думку суду, не вважав за належне надати його для ознайомлення.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадкузастосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не виконано вимоги ч.2 ст.77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення, не надано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач, складаючи постанову відносно позивача діяв в порушення ст.280 КупАП - не з`ясував всі обставини, зазначив відомості щодо винності особи у вчиненні адміністративного правопорушення та визначив покарання у межах санкції визначеної ч.2 ст.122 КУпАП, не надавши позивачу, як встановлено під час розгляду справи ніяких доказів вчинення правопорушення, що вказує на неправомірність дій відповідача та обгрунтованість позовних вимог позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів, тому постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 139, 241-244, 262, 286 КАС України, ч.2 ст.122 КпАП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Куха Михайла Миколайовича, третя особа, яка не завявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Куха Михайла Миколайовича серії ДПО18 №317348 від 31 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: