Справа № 345/4329/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"25" жовтня 2019 р. справа № 345/4329/19
Позивач, правовідносини, з приводу яких виник спір вважає публічно-правовими та такими, що належать до юрисдикції адміністративного суду, відтак, для захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 в порядку Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) звернувся із позовною заявою в Калуський міськрайоний суд Івано-Франківської області, ухвалою якого від 30.09.2019 у справі №345/4329/19 адміністративну справу передано на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 надійшли в Івано-Франківський окружний адміністративний суд 23.10.2019.
Вирішуючи питання про підсудність позовних вимог саме за правилами адміністративного судочинства, суддя виходить із наступного.
Відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).
Згідно із пунктами 1 та 2 статті 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).
Так, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.
Наведена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №809/1946/15.
Отож, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Правовий статус сільських, селищних, міських рад визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР (надалі по тексту також Закон №316-21/2018).
Статтею 10 Закону №316-21/2018 регламентовано, що ради є органами місцевого самоврядування, які представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, які перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону №316-21/2018).
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
В першу чергу суд відзначає, що позивач у правовідносинах з міською радою як орендар виступає у статусі фізичної особи-підприємця, а метою використання землі є комерційна діяльність, пов`язана із розміщення станції технічного обслуговування автомобілів та стоянки автомобілів.
Ставлячи питання про визнання протиправними пункт 3 рішення міської ради від 23.04.2019 за №2285 про поновлення договору оренди землі, підпунктів 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. розділу 2 Додаткової угоди від 23.04.2019 до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002 за №29/01-22, позивач як належний користувач і орендар вказує на те, що до прийняття оскаржуваного рішення та на час підписання Додаткової угоди він не дійшов згоди із міської радою як орендодавцем щодо таких спірних умови оренди землі. ОСОБА_1 не надавав жодних зобов`язань в частині сплати орендної плати за минулий час використання землі за період з моменту закінчення дії попереднього договору оренди і до дати укладення додаткової угоди.
Як свідчить подана позивачем копія Додаткової угоди від 23.04.2019 до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002 за №29/01-22, остання підписана орендодавцем (відповідачем) і орендарем (позивачем), при цьому, фізична особа-підприємець Бак А.С. дану угоду підписав і урахуванням протоколу розбіжностей, який 20.05.2019 зареєстрований в міській раді.
Відтак, позивач, не погоджуючись із оскаржуваною редакцією рішення орендодавця, підписав Додаткову угоду із викладеними у новій редакції підпунктів 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. розділу 2, хоча із умовами, визначеними у протоколі розбіжностей.
На даний час, як свідчать позовні вимоги позивач просить визнати такі пункти Додаткової угоди протиправними.
В частині визнання протиправним пункт 3 рішення міської ради від 23.04.2019 за №2285 про поновлення договору оренди землі, суд відзначає таке.
Спершу, суд відзначає, що позивач не оскаржує пункт 1 коментованого рішення відповідача, яким термін дії договору оренди поновлено, а ставить питання виключно у відношенні до пункт 3 рішення.
Так, пунктами 2 і 3 рішення міської ради від 23.04.2019 за №2285 вирішено:
- зобов`язати землекористувача подати додаткову угоду до договору оренди землі на державну реєстрацію;
- в додатковій угоді передбачити пункт наступного змісту: "відповідно до частини 3 статті 361 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що Орендар зобов`язується сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі передбаченому законодавством України та рішеннями Калуської міської ради за період з моменту закінчення дії попереднього договору оренди і до дати укладення даної додаткової угоди".
Таким, чином пункт 3 рішення стосується змісту умов договору оренди землі, які як свідчать матеріали позову, були виконані позивачем.
За приписами статей 1, 5, 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди землі на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України та договором оренди землі; за частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України правом оренди земельної ділянки є право, засноване на договорі.
Частинами 1-5статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Вказане свідчить, що при поновленні договору оренди за згодою сторін можуть бути змінені його умови, а в разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Як випливає із матеріалів справи на виконання рішення міської ради від 23.04.2019 за №2285, в тому числі пункту 3, позивач підписав Додаткову угоду із урахуванням протоколу розбіжностей.
При цьому, визначення судом питання щодо правомірності пункту 3 рішення від 23.04.2019 і підпунктів 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. розділу 2 Додаткової угоди від 23.04.2019 до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002 за №29/01-22, обов`язково будуть впливати саме на майнові права як ОСОБА_1 у статусі орендаря, так і Калуської міської ради у статусі орендодавця.
За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі по тексту також ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права.
У порушеному позивачем випадку, здійснюючи відповідні функції власника землі (орендодавця), Калуська міська рада перебувала з позивачем у відносинах, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності щодо спірного права на використання майна територіальної громади на умовах оренди земельної ділянки, які визначені саме на умовах орендодавця, а, відтак, ОСОБА_1 як орендар, не погоджуючись із такими умовами, вимагає відновлення оспорюваних майнових прав, захист яких, із врахування статусу сторін (фізична особа-підприємець і юридична особа публічного права), можливий виключно у порядку пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України.
Частинами 1 і 2 статті 649 Цивільного кодексу України визначено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.
Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.
Відповідно до розділу 7 Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002 за №29/01-22 сторони погодилися, що спірні питання, які виникають з цього договору, мають вирішуватися у судовому порядку
У даному випадку, досліджувані розбіжності між позивачем і відповідачем в частині підпунктів 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. розділу 2 Додаткової угоди від 23.04.2019 до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002 за №29/01-22 виникли на підставі акту органу місцевого самоврядування (рішення від 23.04.2019), а, відтак, можуть бути врегульовані виключно господарським судом.
З урахуванням вказано, суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим і стосується договірних відносин, оскільки предметом такого спору є захист права володіння і користування земельною ділянкою на умовах однієї із сторін, які не влаштовують іншу, тобто, має місце спір приватноправового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Як свідчать висновки підпункту 1.6.1.12. пункту 1.6.1. частини 1.6. розділу 1 Дайджесту, "позовні вимоги суб`єкта господарювання до органу місцевого самоврядування про продовження строку на укладення договору оренди землі та зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 170, 243, 248, 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду за правилами ГПК України.
Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.