Справа № 240/5273/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 жовтня 2019 року
Київ
справа №240/5273/18
адміністративне провадження №К/9901/21305/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 (колегія суддів у складі: Боровицького О.А., Совгири Д.І., Курка О.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем розраховано розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, у зв`язку з чим він звертався до відповідача з приводу врегулювання питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, проте отримав відмову.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 13.02.2019 адміністративний позов задовольнив: визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, яку він отримував під час проходження військової служби; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, яку він отримував під час проходження військової служби, з врахуванням вже виплаченої суми.
Судове рішення першої інстанції мотивовано тим, що в силу положень статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 25.06.2019 рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині вирішення даного спору за відсутності належного повідомлення його та його представника про час та місце розгляду справи.
Позиція інших учасників справи
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Рух касаційної скарги
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15.08.2019 відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.10.2019 справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України, під час проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу т.в.о. командира 30 окремої механізованої бригади № 229-рс від 23.11.2017 позивач звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника (по стройовій частині) від 23.11.2017 № 134 ОСОБА_1 виключений зі списку особового складу частини, всіх видів забезпечення з 23.11.2017.
Позивачу стало відомо, що Військовою частиною НОМЕР_1 розраховано розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010.
ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 10.09.2018, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та виплатити недораховану суму.
Відповідач листом від 17.09.2018 № 8197 повідомив позивача, що наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 № 550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, пунктом 8 якої встановлено, що грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Тому військова частина не включила суми щомісячної додаткової грошової винагороди при нарахуванні одноразової грошової винагороди при звільненні.
Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є прийнятні, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Відповідно до частини першої статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Частиною першою статті 11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.
Згідно з частиною третьою статті 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; 2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Частиною другою та третьою статті 126 КАС України передбачено, що особа, яка вручає повістку, зобов`язана повернути до адміністративного суду розписку адресата про одержання повістки, яка приєднується до справи. Повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.
Згідно з частиною десятою статті 126 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.
Отже, з огляду на наведені норми в розглядуваному випадку належним повідомленням учасника справи буде повідомлення такого учасника чи його представника повісткою чи іншим способом, передбаченим КАС України, не пізніше, ніж за п`ять днів до судового засідання.
Відповідно до частини першої статті 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.
Учасник судового процесу, відповідно до частини другої статті 129 КАС України, повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.
Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 відкрито апеляційне провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2019.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2019 о 10 год 00 хв.
Відповідно до протоколу судового засідання від 18.06.2019 у розгляді справи приймали участь представник позивача та представник відповідача.
Згідно з протоколом судового засіданні від 18.06.2019 у справі № 240/5273/18 оголошено перерву та зазначено, що про дату та час наступного судового засідання сторін буде повідомлено повістками.
Про наступне судове засідання, яке було призначено на 11 год 10 хв 25.06.2019, позивач повідомлявся 20.06.2019 шляхом надсилання повісток про виклик на його поштову адресу та на адресу електронної пошти його представника.
Отже, в матеріалах справи наявні відомості надсилання позивачу повісток про виклик на поштову адресу: АДРЕСА_1 , та на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1
Проте станом на день ухвалення судом апеляційної інстанції постанови (25.06.2019) доказів отримання позивачем або його представником повістки про виклик або будь-які інші докази на підтвердження обізнаності позивача або його представника про дату, час і місце наступного судового засідання у строк, достатній для прибуття до суду, в матеріалах справи відсутні.
Наявна в матеріалах справи повістка про виклик в судове засідання не є свідченням того, що вона вручена позивачу, оскільки з наданого позивачем до суду касаційної інстанції оригіналу повістки про виклик та поштового конверту, в якому вона надійшла, а також довідки Укрпошти від 06.08.2019 № 02-373, встановлено, що конверт з повісткою про виклик в судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 25.06.2019, був зданий на поштове відділення лише 23.06.2019, до відділення поштового зв`язку Новоград-Волинського надійшов 26.06.2019 та вручений позивачу 27.06.2019, тобто на другий день після назначеної дати судового розгляду справи.
Також не є доказом належного повідомлення позивача та його представника про дату, час та місце розгляду справи надіслання тексту повістки про виклик на адресу електронної пошти представника позивача, оскільки позивач та/або його представник не подавали письмову заяву про здійснення повідомлення шляхом надіслання тексту повістки на відповідну адресу електронної пошти.
Отже, позивач про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції не був повідомлений. В матеріалах справи відсутні докази про належне його повідомлення.
Згідно з частиною другою статті 307 КАС України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції всупереч наведеним нормам процесуального закону розглянуто справу за відсутності позивача та/або його представника, які не повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, що свідчить про порушення статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та наведених норм КАС України.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Верховний Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 08.11.2018 у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Наведені положення процесуального закону, обставини справи щодо неналежного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, відсутність відомостей про вручення судової повістки позивачу та/або його представнику, обґрунтування цими підставами касаційної скарги свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 353 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до цього суду на новий розгляд.
Під час розгляду цієї справи в частині порушеного питання суду апеляційної інстанції необхідно забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного, повного дослідження та вивчення усіх обставин справи, необхідних для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, зокрема виконати обов`язок щодо належного повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час і місце судового розгляду.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач: Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк