Справа № 160/10287/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Горбалінського В.В., розглянув у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» про забезпечення позову у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про внесення/ включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості.
Ухвалою суду від 23.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник позивача подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до переліку ризикових платників податків.
Обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що протиправність дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо включення Товариства до переліку ризикових платників податків користування полягає у тому, що такі дії прийняті безпідставно, а зокрема: контролюючим органом необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу розсудливості, пропорційності, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення вчинилися дії щодо включення Товариства до переліку ризикових платників податків, що призвело до перешкоджання господарської діяльності позивача. Крім цього, також зазначає, що внаслідок такого рішення зупинена реєстрація податкових накладних Товариства, що призвело до неможливості позивачем реєстрації зобов`язання та фактично позивач не отримує прибуток, відсутні кошти на оплату оренди, виплати заробітної плати працівникам, що в подальшому призведе до припинення господарської діяльності з вини протиправних дій податкового органу. Таким чином, на думку заявника існують беззаперечні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що така заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з такого.
Судом встановлено, що зі змісту квитанції №1 від 15.10.2019 року позивачеві стало відомо, що комісією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації було прийнято рішення про включення Товариства до переліку підприємств, які відповідають критеріям ризиковості платника податків.
Як наслідок в результаті прийнятого рішення відбулося автоматичне блокування реєстрації виписаних податкових накладних позивача, де в квитанціях зазначено, документ прийнято/реєстрація зупинена. Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п.1 «Критерії ризиковості платника податку».
Надаючі оцінку обставинам, викладеним у заяві, суд вважає за необхідне зазначити, що в заяві про забезпечення позову позивачем зазначено, що ТОВ «КОМПАНІЯ ВІРДЖИНІЯ» є платником податків на додану вартість та перебуває на обліку у ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Як вбачається з матеріалів заяви, основними видами діяльності Товариства є оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та інші. Товариство має ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами та для здійснення господарської діяльності використовує нежитлові (офісні та виробничі) приміщення.
У своїй заяві позивач зазначає також, що ТОВ «КОМПАНІЯ ВІРДЖІНІЯ» має чисельний штат співробітників.
Відповідно до матеріалів заяви судом встановлено, що Товариством було укладено господарські контракти на поставку тютюнових виробів, алкогольних напоїв та інших товарів по всій території України.
Відтак, суд зазначає, що Товариство маючи договори поставок із контрагентами, здійснює оптові поставки тютюнових виробів й інших товарів на відповідних контрагентів.
У зв`язку із продажем підакцизної товарів групи (алкоголь/тютюн) з магазинів Товариства в роздріб кінцевим споживачам, Товариство подає відповідні зведені податкові накладні та/або накладні складені на неплатника податку (кінцевого споживача).
Починаючи з 15.10.2019 року, коли заявника було включено до реєстру ризикових платників, контролюючим органом зупинено реєстрацію виписаних товариством 266 податкових накладних на загальну суму 6 703 807, 13 грн.
Відтак, суд погоджується із твердженням позивача, що у контрагентів-покупців продукції відсутня можливість на формування податкового кредиту, що впливає на господарську діяльність, як позивача так і його контрагентів, а також створює певний імідж та ділову репутацію для позивача.
За наявності діючого рішення комісії про включення Товариства до переліку підприємств, які відповідають критеріям ризиковості платника податків ускладнюється господарська діяльність Товариства, оскільки Товариство не може реєструвати податкові накладні, що впливає на покупну спроможність його товару.
Таким чином у Товариства є загроза не отримати прибуток та, як наслідок, мати труднощі із коштами на оплату оренди, виплати заробітної плати працівникам, сплати митних та податкових платежів, а відтак, Товариство ризикує припинити свою діяльність.
Відтак, суд зазначає, що у Товариства відсутня можливість на формування податкового кредиту, що в значній мірі перешкоджає здійсненню господарської діяльності позивача.
Крім того, враховуючи наявність оскаржуваного рішення Комісії контролюючого органу, Товариство понесло значні фінансові збитки та погіршує свою ділову репутацію.
Отже, суд дійшов висновку про те, що зупинена реєстрація податкових накладних Товариства, що відбулась внаслідок прийняття оскаржуваного рішення Комісії контролюючого органу, призводить до неможливості реєстрації зобов`язання підприємства та фактично ускладнює господарську діяльність Товариства.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють згідно із ч.4 ст.150 КАС України дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відтак, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Суд відповідно до ч.1 ст.150 КАС України за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову згідно із ч.2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;
- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;
- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;
- необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Для задоволення судом поданого представником позивача клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Поданими заявником доказами підтверджуються доводи про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, а так само ускладнити і ефективний захист і унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Згідно із приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд згідно ч.2 ст. 151 КАС України може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно ч.6 ст. 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Оскільки, судом встановлено, що оскаржуване рішення контролюючого органу зумовлює настання негативних наслідків для Товариства, що полягають у створенні додаткових перешкод у здійсненні господарських операцій та господарській діяльності, суд дійшов висновку, що для належного захисту прав позивача позов має бути забезпечено шляхом зупинення дії рішення Комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до переліку ризикових платників податків.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про існування передбачених ч.1 ст.150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Не залишає поза увагою суд і ту обставину, що віднесення позивача до переліку ризикових платників податків відбулось на підставі пп. 1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку та критерії ризиковості здійснення операцій.
Позивач в своєму позові навів вичерпні підстави для віднесення підприємства до такої категорії платників згідно зазначеного пункту та навів, з наданням доказів обґрунтування, чому у контролюючого органу були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення.
Водночас, суд зазначає, що питання правомірності вказаного рішення буде розглянуто судом під час розгляду справи по суті.
Одним із способів забезпечення позову є передбачене ч.1 ст. 151 КАС України зупинення дії індивідуального акта.
Разом з цим, суд зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті.
Тому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення не скасовує чинність останнього, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до вирішення спору по суті.
З огляду на вказане, суд вважає за необхідне зупинити дію рішення Комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до переліку ризикових платників податків до ухвалення рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 КАС України, суд, -

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» про забезпечення позову у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вірджінія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити
Ухвала в частині вжиття заходів забезпечення адміністративного позову підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Пунктом 2 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасування забезпечення позову.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський