Справа № 524/5460/19
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №524/5460/19
Провадження №2-а/524/312/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого - судді Андрієць Д.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в м.Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Браги Богдана Олеговича, Департаменту патрульної поліції, треті особи - Державна Казначейська служба України, Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Браги Б.О., в якому просив скасувати постанову серії ДП18 №673866 від 15 липня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП та стягнути на його користь судові витрати.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.07.2019 відносно нього була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №673866 за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він керуючи транспортним засобом, перед поворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України та не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України.

Вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки ПДР України він не порушував, про що він неодноразово вказував інспектору. Перед поворотом ліворуч він завчасно увімкнув світловий покажчик повороту, відповідно до вимог законодавства. Під час розгляду справи він надав інспектору для перевірки страховий сертифікат «Зелена картка» і посвідчення інваліда війни 2 групи. Доказів порушення ним ПДР України інспектор під час розгляду справи не надав, не дослідив і не долучив їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні 22.10.2019 позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що під час зупинки інспектор вимагав надати лише поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не будь-який інший документ. Не заперечував те, що в місці, визначеному в оскаржуваній постанові, він не увімкнув покажчик повороту, оскільки дорога заокруглювалась і він не змінював напрямок свого руху.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА ТА ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Відповідач, інспектор роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Брага Б.О., в своєму відзиві зазначив, що викладені позивачем обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що під час патрулювання було виявлено транспортний засіб під керуванням позивача, який перед поворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. На місці зупинки водію було повідомлено про причину зупинки, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, порядок та строки сплати штрафу. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення водій повідомив про відсутність у нього страхового полісу. Вважає, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення не була порушена, а оскаржувана постанова є правомірною.

Представник Департаменту патрульної поліції - Щепілов О.В. надіслав суду відзив, в якому вказав, що з адміністративним позовом відповідач не погоджується. Зазначив, що на місці зупинки транспортного засобу водій не заперечував проти факту здійснення повороту ліворуч по вул.Театральній, біля буд.46А без ввімкненого світлового покажчика повороту відповідного напрямку. Інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було прийнято до уваги усні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, факт вчинення адміністративного правопорушення та прийнято законне рішення про накладення адміністративного стягнення. В судовому засіданні 22.10.2019 представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Вважав, що підстав для скасування постанови не має. Також, в судовому засіданні представник відповідача просив задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15 липня 2019 року інспектором роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Брагою Б.О., була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №673866, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП.

В постанові зазначено, що 15.07.2019 о 14:09 в м.Кременчуці по вул..Театральній, 46А, водій, керуючи транспортним засобом перед поворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.9.2 Б та 2.1ґ ПДР України.

НОРМАТИВНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ

В п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність(ст. 9 КУпАП)

Відповідно до п.2.1.ґ Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(далі - ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом(п.9.2 б ПДР України)

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В пункті 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований факт вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд відзначає, що на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем надано суду диск із відеозаписом. Оцінюючи вказаний доказ, суд враховує клопотання позивача про визнання його недопустимим через те, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на те, що відповідачем було застосовано технічний засіб.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24 січня 2019 року по справі 592/5576/17.

З огляду на вказане, суд відзначає. що наданий відповідачем диск із відеозаписом не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В постанові по справі № 537/5071/16-а(провадження К/9901/23158/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов наступного висновку: «… обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом. Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал. При цьому, такий геометричний параметр дороги як заокругленість, є незмінною та передбачуваною дорожньою умовою, яку водії зобов`язані враховувати в незалежності від дій інших водіїв.»

Суд відзначає, що відповідачами не надано доказів того, що за адресою вул.Театральна біля буд.46а позивач здійснював маневр - поворот, а також доказів, які б свідчили про те, що на вказаній ділянці дороги увімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку є обов`язковим.

У зв`язку із викладеним суд вважає, що відповідачами не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23.12.2014 № 7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-ІУ від 01.07.2004 визначив, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, суд вважає, що на позивача поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, суд вважає, що відповідачами також не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Відтак, приймаючи до уваги положення ч.3 ст.286 КАС України, суд вважає за можливе скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Відповідно до ст..134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В ч.1 ст.139 КАС України зазначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №01-07/19 від 25.07.2019 позивачем сплачено 4014 грн на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до договору №01-07/19 про надання професійної правничої допомоги від 24.07.2019.

В своїх клопотаннях про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачі зазначали про те, що чотири з половиною години, витрачених на професійну правничу допомогу, не можуть бути прийняті судом до уваги, як необхідний час для підготовки звернення до адміністративного суду, оскільки позивачем необґрунтовано залучення як третіх осіб - Державну Казначейську службу України, Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП так і не заявлено вимог до другого відповідача - Департаменту патрульної поліції. Подання клопотання про розгляд справи за участю позивача не є обов`язковим. Вважають, що відсутні підстави приймати до уваги розрахунок понесених судових витрат в розмірі 4014 грн, пов`язаних з розглядом справи про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення в розмірі 450 грн.

Так, оцінюючи доводи сторін, суд вважає, що позивачем доведено належними доказами витрати на оплату правничої допомоги, що полягала у вивченні обставин справи та виготовленні позовної заяви, що склало згідно розрахунку 3612,60 грн. Разом із тим, суд приймає до уваги доводи відповідачів про те, що витрати на складання клопотання про розгляд справи за участю позивача є необґрунтованими, а тому вважає за можливе зменшити судові витрати на суму 401,40 грн.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_3 є працівником Департаменту патрульної поліції, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати на користь позивача в сумі 3612,60 грн.

Керуючись ст. 6, 10, 14, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Браги Богдана Олеговича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №673866, винесену 15 липня 2019 року, інспектором роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Брагою Богданом Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції(вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати в сумі 3612,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Андрієць