Справа № 640/2556/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2556/19 Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про:

- визнання протиправними дій щодо непризначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- скасування рішення від 22.01.2019 у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, що оформлено у формі затвердження 22.01.2019 Міністром оборони протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 2 від 18.01.2019;

- зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням І групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, протягом місячного строку з дня набуття судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду І групи пов`язаної з випробуванням ядерної зброї.

Згідно з відзиву на адміністративний позов виплата одноразової грошової допомоги позивачу не передбачено законодавством, яке діяло на час встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 22.01.2019, оформлене протоколом № 2 від 18.01.2019, у частині відмови ОСОБА_1 (пункт 56) у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, з урахуванням висновків суду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що зважаючи на те, що первинно інвалідність була встановлена у 2006 році, а повторний огляд та встановлення інвалідності відбулось у 2018 році, позивач немає права на виплату однаразової грошової допомоги.

Колегія суддів відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи генерал-майор ОСОБА_1 проходив службу на посаді командира військової частини № НОМЕР_1 з 1978 по 1981 та приймав участь в ядерних випробуваннях. Дана обставина не заперечується сторонами.

Відповідно виписки з наказу № 182 від 14.08.1987 командира військової частини № НОМЕР_2 , генерал-майор ОСОБА_1 звільнений в запас за статтею 59 пункту «а» (за віком) згідно наказу МО СРСР № 0711 від 06.08.1987.

Згідно з виписки з акта огляду МСЕК № 013525 ОСОБА_1 01.08.2006 під час первинного огляду була встановлена ІІ група інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК № 0971781 від 08.05.2018 ОСОБА_1 під час повторного огляду була встановлена І група інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.

У відповідності до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 491 від 03.07.2006, визначено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.

Позивач звернувся із заявою до військового комісаріату про направлення документів до Міністерства оборони України на комісію для розгляду питання, щодо виплати одноразової грошової допомоги як інваліду війни другої групи.

Відповідно до п. 10 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2 від 18.01.2019 ОСОБА_1 відмовлено в одержанні грошової допомоги.

Підставу для відмови визначено в п. 56 протоколу, в якому зазначено, що генерал-майору в запасі ОСОБА_1 (Київський МВК), якого 14.08.1987 звільнено з військової служби та 17.07.2006 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія КИ-1 №013525 від 01.08.2006), а 07.05.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї (довідка МСЕК серія ЛВ № 0971781 від 10.05.2018).

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він не має права на одержання одноразової грошової допомоги».

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (в редакції від 06.12.2016) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України.

У відповідності до статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (в редакції, чинній на момент встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У відповідності до частини другої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (в редакції, чинній на момент встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Так, відповідно до п. 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності такої категорії осіб залежить від часу встановлення групи інвалідності, тобто від дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 1519/983/2012, від 05.10.2018 у справі № 265/7930/16-а, від 26.09.2018 у справі № 711/6129/17, від 26.09.2018 у справі № 760/9113/17, від 19.09.2018 у справі № 333/6813/17, від 21.08.2018 у справі № 278/2478/17, від 21.08.2018 у справі № 295/13892/16-а, від 21.08.2018 у справі № 295/14297/16-а.

Згідно з Виписки та Довідки МСЕК серії АВ № 0971781 від 08.05.2018 позивач є інвалідом І групи з 07.05.2018. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.

Оскільки, інвалідність відповідно до норм чинного законодавства встановлюється на початку року, то вказана в довідці МСЕК дата « 07.05.2018р.» є датою звернення для встановлення інвалідності та не є датою встановлення права на отримання одноразової грошової допомоги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Так, відповідно до п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою КМ України № 393 від 17.07.1992 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у військових формуваннях колишнього СРСР, що вказує на те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

Також, статтею 1 Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав - учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991.

Порядком № 975 передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців військових формуваннях колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

Так, згідно з пунктом 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Тому твердження відповідача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку № 975 у зв`язку з тим, що на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності в 2006 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першо, що в даному випадку не можна застосовувати позицію Верховного Суду викладену у постановах від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17 та від 31.01.2019 у справі № 678/370/17, оскільки вони стосуються застосування частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців строкової військової служби.

Проте, проходження військової служби осіб офіцерського складу за контрактом та проходження строкової військової служби є різними видами військової служби, зі своїми особливостями та специфікою.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 проходження військової служби здійснюється:громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

У відповідності до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (в редакції, яка діяла до 01.01.2014) види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Тобто, як вірно визначив суд першої інстанції строкова служба та кадрова військова служба осіб офіцерського складу є окремими видами військової служби, що вказує на різний порядок правового регулювання вказаних видів служби.

В свою чергу, позивач проходив службу на посаді командира військової частини № 52605 з 1978 року по 1981 рік, мав звання генерал-майора та приймав участь в ядерних випробуваннях.

Відповідно до п. 4 частини другої ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Вказаною нормою, як вірно зазначено судом першої інстанції, на відміну від частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII, яка стосується військовослужбовців строкової служби, не обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців офіцерського складу на отримання одноразової грошової допомоги певним строком після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Позивач був військовозобов`язаною особою, а не військовослужбовцем строкової служби, а відтак тримісячний строк давності виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманою під час проходження військової служби інвалідністю на нього не розповсюджується.

01.01.2017 набрав чинності Закон України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено частини четверту ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Однак, вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме зміни групи інвалідності за часовий проміжок з 2006 року по 2018 рік, адже це фактично призведе до застосування зворотної дії закону в часі.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене, право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеним в постанові від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 адміністративне провадження № К/9901/5281/17.

Таким чином, твердження апелянта про те, що первинно інвалідність була встановлена у 2006 році, а повторний огляд та встановлення інвалідності відбулось у 2018 році, позивач немає права на виплату одноразової грошової допомоги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В той же час, Міністерство оборони України наділено дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті.

На підставі абзацу другого частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність захисту права позивача шляхом зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, з урахуванням висновків суду.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Текст постанови виготовлено 25.10.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький