Справа № 440/665/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 р. Справа № 440/665/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Бегунца А.О. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 16.07.19 року по справі № 440/665/19

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі відповідач), в якому просив суд визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 листопада 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі №440/665/19 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що застосування до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами є безпідставним, вважає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 16.11.2018 р. № , яким нараховано штрафні санкції за статтею 126 Податкового кодексу України є незаконним та не відповідає правовому висновку Верховного Суду. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі №440/665/19 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в Полтавському окружному адміністративному суді в сумі 28323,02 грн., в тому числі, судовий збір в сумі 18323,02 грн. та вартість судових витрат у зв`язку з проведенням судової експертизи в сумі 10000,00 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 27484,53 грн. покласти на відповідача.

07.10.2019 року до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду відповідачем було подано клопотання про заміну відповідача на його правонаступника.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 року клопотання про заміну відповідача задоволено, замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено камеральну перевірку Договору про спільну діяльність від 24 грудня 1997 року №999/97 - уповноважена особа НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" з питання дотримання граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за ІІІ квартал 2015 року, за результатом якої складено акт № 9555/16-31-52-12-21 від 22 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 14-15).

Під час перевірки встановлено несвоєчасну сплату уповноваженою особою за договором про спільну діяльність від 24 грудня 1997 року № 999/97 НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" частини узгоджених податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за ІІІ квартал 2015 року в сумі 6107673,80 грн. Граничний строк сплати настав 19 листопада 2015 року, тоді як фактично сплачено платіжним дорученням № 2 від 15 лютого 2018 року - 19 лютого 2018 року, тобто із затримкою на 823 календарних дні.

На підставі акту перевірки відповідачем 16.11.2018 року було прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким позивача за затримку на 823 календарних дня сплати грошового зобов`язання в сумі 6107673,80 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 1221534,75 грн за платежем із рентної плати за користування надрами для видобування природного газу (т. 1, а.с. 16).

Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правильності висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, наслідком чого є притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу, а тому податкове повідомлення-рішення № від 16 листопада 2018 року винесено Головним управлінням ДФС у Полтавській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також встановлює відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 252.1 статті 252 Податкового кодексу України платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (далі - платники рентної плати).

Згідно пункту 252.1.1 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Пунктами 252.23, 252.25 статті 252 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подаються її платником починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав спеціальний дозвіл.

Платник рентної плати та уповноважена особа сплачують податкові зобов`язання: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. За правилами пункту 36.2 цієї ж статті Податкового кодексу України, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до статей 37, 38 Податкового кодексу України, податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв`язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Так, згідно з підпунктами 257.1, 257.2 і 257.3 статті 257 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати. Зокрема, платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки, з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Згідно пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

При цьому, відповідно до пункту 257.4 статті 257 Податкового кодексу України (у редакції чинній до 01 січня 2016 року), у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

З 01.01.2016 пункт 257.4 статті 257 Податкового кодексу України виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року №909-VIII.

Також зазначеним Законом пункт 257.1 статті 257 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, а саме: базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до п. 257.5 статті 257 Податкового кодексу України сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем за рекомендацією ДФС України, викладеною у листі від 29 січня 2015 року № 2703/7/99-99-15-04-02-17 "Про особливості справляння рентної плати у 2015 році", до Лохвицької ОДПІ за ІІІ квартал 2015 року подано податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин № 31 (по Рудівсько-Червонозаводському родовищу) (т. 2 а.с. 218-223) та податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин № 32 (по Глинсько- Розбишівському родовищу) (т. 2 а.с. 214-217) за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України N 1000 від 17 вересня 2012 року "Про затвердження форм податкових розрахунків з плати за користування надрами", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2012 року за №1732/22044.

Колегія суддів встановила, що у рядку 8 додатку 1 до податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року № 31 платником самостійно визначено суму податкового зобов`язання - 482124077,82 грн (реєстраційний № ) по Рудівсько-Червонозаводському родовищу (т. 2 а.с. 220 зворот), а у рядку 8 додатку 1 до податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року № 32 платником самостійно визначено суму податкового зобов`язання - 2247560,70 грн (т. 2 а.с. 216 зворот).

Позивачем сплачувалися узгоджені податкові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року в загальній сумі 484371638,52 грн (з урахуванням авансових внесків/ платіжними дорученнями № 137 від 28 липня 2015 року (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за липень 2015 року"), № 168 від 28 серпня 2015 року (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за серпень 2015 року"), № 223 від 30 вересня 2015 року (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за вересень 2015 року"), № 257 від 17 листопада 2015 року (призначення платежу "рентна плата за користування надрами для видобування природного газу за 3 квартал 2015 року") (т. 1 а.с. 54-56, 58). Іншими платіжними дорученнями № 238 від 28 жовтня 2015 року, № 282 від 25 листопада 2015 року та № 392 від 24 грудня 2015 року здійснювалася сплата авансових внесків за жовтень 2015 року, листопад 2015 року та грудень 2015 року відповідно (т. 1 а.с. 57, 59, 60).

Згідно акту перевірки № 9555/16-31-52-12-21/403739509 від 22.10.2018 року податковим органом встановлено порушення термінів сплати за податковим розрахунком з плати за користування надрами за 3-й квартал 2015 року № від 04.11.2015 року. По строку сплати 19.11.2015 року нараховано податкових зобов`язань в сумі 20934980,25 грн. по податковому розрахунку з плати за користування надрами за 3-й квартал 2015 року № від 04.11.2015 р. Порушення термінів сплати податкових зобов`язань в сумі 14827306,5 грн., описано в акті камеральної перевірки Договору про спільну діяльність від 24.12.1997 № 999/97 - уповноважена особа НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» 22525915 № 385/16-31-12-11-30/403739509 від 17.01.2018 р. з питання дотримання граничних строків сплати, визначених чинним податковим законодавством, узгоджених сум податкових-зобов`язань по платі за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату. Залишок в сумі 6107673,8 грн. сплачено 19.02.2018 року платіжним дорученням № 2 від 15.02.2018 р. на загальну суму 20000000,0 грн. із затримкою на 823 календарних днів.

Колегія суддів встановила, що в акті перевірки № 9555/16-31-52-12-21/403739509 від 22.10.2018 року податковий орган посилається на вимоги п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем не декларувалося суми грошових зобов`язань 20934980,25 грн., що також не заперечується відповідачем. Вказана сума є залишком суми заборгованості, визначеної контролюючим органом в результаті зарахувань, здійснених ним в порядку п. 87.9 ст. 87 ПК України, які мали місце в 2015-2018 роках та відображені в інтегрованих картках платника.

Колегія суддів вважає, що податковий орган зобов`язаний був навести в акті перевірки обгрунтовані відомості про проведені ним зарахування, відображені ним в інтегрованих картках платника, які б вказували, яким чином утворився спочатку залишок податкової заборгованості в сумі 20934980,25 грн. та станом на день сплати (19.02.2018 р.) - залишок з сумі 6107673,80 грн. за податковим розрахунком № від 04.11.2015 р., яким задекларовано грошові зобов`язання в сумі 482124077,82 грн. Замість цього відповідач обмежився в акті перевірки тільки посиланням на акт попередньої перевірки, а саме на акт від 17.01.2018 р. № 385/16-31-12-11-30/403739509. Колегія суддів встановила, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2019 року по справі №826/13980/18, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 року скасовані податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі акту перевірки від 17.01.2018 р. № 385/16-31-12-11-30/40373950.

У відповідності до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проігнорував положення ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України щодо преюдицїї судового рішення, оскільки не врахував обставини, встановленні рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили. Окрім цього, судом першої інстанції в порушення положень ст. 73 та ч. 2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято акт перевірки, який не є належним та допустимим доказом, оскільки ним не встановлені фактичні обставини, які свідчать про порушення платником податків вимог податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було надано висновок судово-економічної експертизи №16 від 08 лютого 2019 року, що складений судовим експертом ТОВ "Бюро судово-економічної експертизи та аудиту "І.В.А." Скриль Н.В. Відповідно до ч. 3 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.

На вирішення судово-економічної експертизи поставлено питання про те, чи підтверджуються документально висновки акту № 9555/16-31-52-12-21/403739509 від 22 жовтня 2018 року про результати камеральної перевірки з питання дотримання граничних строків сплати, визначених чиннім законодавством, узгоджених сум податкових зобов`язань по платі за користування надрами для видобування корисних копалин та рентній платі за видобутий природний газ за 3-й квартал 2015 року.

З висновку слідує, що експертом досліджувалось нарахування податкових зобов`язань на підставі податкових декларацій платника; погашення узгоджених податкових зобов`язань шляхом сплати грошовими коштами на підставі платіжних доручень та шляхом подання уточнених податкових декларацій; відображення вказаних операцій в облікових регістрах платника; досліджувалось нарахування та погашення грошових зобов`язань, здійснені контролюючим органом в інтегрованій картці платника (відображені в «електронному кабінеті платника податків»), а також даних актів перевірок, а також звірялися розрахунки, здійснені експертом та контролюючим органом і т.д.

Висновком судово-економічної експертизи № 16 від 08.02.2019 підтверджено, що висновки акту перевірки № 9555/16-31-52-12-21/403739509 від 22 жовтня 2018 року документально не підтверджуються, оскільки податковий борг за ІІІ квартал 2015 року був повністю погашений в жовтні 2016 року у зв`язку з поданням платником уточнюючих розрахунків (т.1, а.с. 228-230).

З матеріалів справи встановлено, що позивачем задекларовані суми були погашені грошовими коштами на зальну суму 342688178,76 грн., а саме: платіжними дорученнями № 257 від 19.11.2015 р. на суму 19773753,08 грн., № 282 від 25.11.2015 на суму 161457212,84 грн. та № 392 від 30.12.2015 на суму 161457212,84 грн. (т.1 а.с. 58-60) та за рахунок подання уточнюючих розрахунків та податкових декларацій з плати за користування надрами для видобування корисних копалин на зменшення в сумі 141683459,8 грн., а саме: уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за серпень 2014 року подано 10 жовтня 2016 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 26626749,56 грн., 8939848,63 грн. та 202200,57 грн.; уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за вересень 2014 року подано 10 жовтня 2016 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 28212584,59 грн., 9800438,78 грн. та 210487,05 грн.; розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за жовтень 2014 року подано 10 жовтня 2016 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 25223597,90 грн., 10302324,74 грн. та 238204,23 грн.; уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за листопад 2014 року подано 10 жовтня 2016 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 26942873,59 грн., 10259327,63 грн. та 213009,51 грн. (т.1 а.с. 61-80).

Відповідно до ч. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов 'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов 'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50. Податкового кодексу України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Із поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 810/2108/16; від 13.02.2018 р. у справі № 803/1156/17; від 12.06.2018 р. у справі №822/2198/17; від 23.06.2018 р. у справі № 820/2508/17; від 12.02.2019 р. у справі № 824/95/18-а; від 25.04.2019 р. у справі №826/19068/16.

Верховний Суд в даних рішеннях прийшов до висновку, що специфіка нарахування штрафної санкції, встановленої ст. 126 Податкового кодексу України, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої ст. 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки остаточно сума податкової заборгованості за ІІІ квартал 2015 року була погашена в жовтні 2016 року за рахунок подання уточнюючих декларацій, то у податкового органу немає правових підстав визначати моментом погашення податкових зобов`язань лютий 2018 року та нараховувати штраф за затримку сплати у 823 дні.

У відповідності ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховані висновки Верховного суду щодо застосування зазначених норм податкового законодавства, а саме ст.ст. 50, 126 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, те, що акт перевірки № 9555/16-31-52-12-21/403739509 від 22.10.2018 р. є неналежним доказом, оскільки не містить достовірної інформації про самостійно задекларовані платником грошові зобов`язання за ІІІ квартал 2015 року, доводи суду першої інстанції про правомірність винесення податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 16 листопада 2018 року № щодо нарахування позивачу штрафу 20% за затримку на 823 календарних дня сплати грошового зобов`язання в сумі 1221534,75 грн за платежем із рентної плати за користування надрами для видобування природного газу є помилковим.

Колегія суддів вважає помилковим висновком суду першої інстанції щодо наявності станом на 19.11.2015 року податкового боргу у розмірі 6107673,80 грн. на підставі показань свідка бухгалтера НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_1 . У відповідності до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності свого рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 5 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору: за подання позову до суду першої інстанції - 18323,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4 від 15.02.2019 року (т.1 а.с. 4), за подання апеляційної скарги - 27484,53 грн., що підтверджується платіжним доручення № 61 від 24.07.2019 року (т.3 а.с. 170) та судові витрат у зв`язку з проведенням експертизи 10000 грн. що підтверджується договором на проведення судово-економічної експертизи №01/11/2018 від 27.11.2018 року, актом приймання-здачі надання послуг від 08.02.2019 року, платіжним дорученням №51 від 03.12.2018 року (т.1 а.с. 267).

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено у повному обсязі, тому суд апеляційної інстанції вважає, що судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, а саме судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 18323,02 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 27484,53 грн, разом - 45807,55 грн. та судові витрати у зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі №440/665/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 16.11.2018 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, 12, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 45807,55 (сорок п`ять тисяч вісімсот сім) грн. 55 коп., та вартість судових витрат у зв`язку з проведенням експертизи 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц Я.М. Макаренко
Постанова складена в повному обсязі 28.10.19 р.