Справа № 540/1592/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1592/19
14 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участю:

представника позивача - Ломакіної М.І.,

представника відповідача - Корнєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" до Херсонської міської ради про скасування рішення в частині та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Херсонської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі-позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати пункт 3 рішення позачергової сесії Херсонської міської ради VII скликання від 24.04.2019 року № 1955 "Про відмову об'єктам господарювання у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо оформлення права користування земельними ділянками";

- зобов'язати Херсонську міську раду надати згоду на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, розташованих у м. Херсоні по: вул. Кримській, 124 -а, площею 0,2886 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікації; вул. Кримській, 124-а, площею 0,2821 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікації; вул. Олеся Гончара (Бєлінського), 8-а, площею 0,2210 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікацій; вул. Бучми, 14, площею 0,3541 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів споруд телекомунікацій; вул. Університетській, 134, площею 0,4532 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікацій; вул. Університетській, 124-6, площею 0,0281 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікацій; вул. Чорноморській, 26-а, площею 0,0183 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікацій; вул. Дружби, 4, площею 0,4644 га, під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікацій.

Ухвалою від 06.08.2019 року у справі відкрите загальне позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначене на 27.09.2019 о 10: 00 год., визнано обов'язковою явку у судове засідання позивача - ПАТ "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" та відповідача - Херсонську міську раду.

Ухвалою від 27.09.2019 року підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 18.10.2019 року о 10:00 год.

У судовому засіданні представник позивача, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що у січні 2019 року позивач звернувся до відповідача із клопотаннями про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікації, розташованих у м. Херсоні по: вул. Кримській, 124 -а, площею 0,2886 га; вул. Кримській, 124-а, площею 0,2821 га; вул. Олеся Гончара (Бєлінського), 8-а, площею 0,2210 га; вул. Бучми, 14, площею 0,3541 га; вул. Університетській, 134, площею 0,4532 га; вул. Університетській, 124-6, площею 0,0281 га; вул. Чорноморській, 26-а, площею 0,0183 га; вул. Дружби, 4, площею 0,4644 га. Всі ці земельні ділянки належать позивачу на праві постійного користування, що засвідчено Державним актом на право постійного користування, виданим Херсонською міською радою у лютому 2000 року. Звернення до відповідача із даними клопотаннями обумовлено тим, що вказані земельні ділянки не сформовані відповідно до вимог земельного законодавства, та їм не присвоєні кадастрові номери, що, у свою чергу, унеможливлює реєстрацію цих земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрів прав на нерухоме майно. Втім, пунктом 3 рішення від 24.04.2019 року № 1955 відповідач відмовив позивачу у наданні такої згоди, посилаючись на статтю 92 Земельного кодексу України. Позивач вважає пункт 3 спірного рішення протиправним, оскільки вказана норма Земельного кодексу України визначає тільки суб'єктів набуття права постійного користування земельними ділянками, а не підстави набуття такого права. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об'єкта цивільних прав. Як вважає відповідач, земельні ділянки, згоду на встановлення (відновлення) меж яких просить позивач, отримані ПАТ "Укртелеком" у користування у 2000 році, відтак згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державний земельний кадастр" вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Документація із землеустрою у вигляді технічної документації зі складання Державного акту на право постійного користування земельними ділянками ПАТ "Укртелеком" наявна у Державному фонді документації із землеустрою під обліковим № 2000МФ19ХСХР 000199 та порядковим № 168878. Відтак, як стверджує відповідач, земельні ділянки, на які посилається позивач, сформовані та підлягають перенесенню органами Держгеокадастру до Державного земельного кадастру на безоплатній основі, а тому відсутня необхідність у розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Також відповідач наголошує, що прийняття рішень щодо надання земельних ділянок у власність чи користування належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а тому суд не може зобов'язувати відповідача приймати рішення, втручаючись тим самим у дискрецію органу місцевого самоврядування. Посилаючись на викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

21.01.2019 року публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося до Херсонської міської ради із клопотаннями про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікації, розташованих у м. Херсоні по: вул. Кримській, 124 -а, площею 0,2886 га; вул. Кримській, 124-а, площею 0,2821 га; вул. Олеся Гончара (Бєлінського), 8-а, площею 0,2210 га; вул. Бучми, 14, площею 0,3541 га; вул. Університетській, 134, площею 0,4532 га; вул. Університетській, 124-6, площею 0,0281 га; вул. Чорноморській, 26-а, площею 0,0183 га; вул. Дружби, 4, площею 0,4644 га.

Пунктом 3 рішення позачергової сесії Херсонської міської ради VII скликання від 24.04.2019 року № 1955 відповідач відмовив ПАТ "Укртелеком" у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, розташованих за вказаними адресами, посилаючись на статтю 92 Земельного кодексу України. Відповідач також рекомендував позивачу звернутися до міської ради з клопотанням щодо оформлення в оренду земельних ділянок, зазначених у пункті 3 цього рішення.

Не погоджуючись із таким рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом порушенного права.

Надаючи оцінку законності рішення відповідача щодо відмови у наданні згоди на розробку проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 122 та частиною першою статті 123 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, земельні ділянки по вул. Кримській, 124 -а, площею 0,2886 га; вул. Кримській, 124-а, площею 0,2821 га; вул. Олеся Гончара (Бєлінського), 8-а, площею 0,2210 га; вул. Бучми, 14, площею 0,3541 га; вул. Університетській, 134, площею 0,4532 га; вул. Університетській, 124-6, площею 0,0281 га; вул. Чорноморській, 26-а, площею 0,0183 га; вул. Дружби, 4, площею 0,4644 га, згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж яких просить позивач, належать ПАТ "Укртелеком" на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування І-ХС № 002319 від 02.02.2000 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.12.1999 року № 481.

Позивач стверджує, що оскільки земельні ділянки не сформовані, їм не присвоєні кадастрові номера, то інформація про них не може бути внесена до Державного земельного кадастру, що порушує права позивача, як землекористувача та було підставою для звернення до відповідача із клопотаннями про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі.

У свою чергу відповідач наполягає на відсутності підстав для задоволення клопотань позивача, оскільки земельні ділянки вважаються сформованими та відомості про них можуть бути внесені до Державного земельного кадастру на підставі пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр".

Суд не погоджується із такою позицією відповідача, з огляду на наступне.

Так, право постійного користування позивачем земельними ділянками за наведеними вище адресами набуте у 2000 році.

Разом з тим, як встановлено судом, наведеним вище земельним ділянкам не присвоєні кадастрові номери, відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру та до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Тобто, земельні ділянки, дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж яких просить позивач, як об'єкти цивільних прав не сформовані. Дана обставина не заперечується сторонами.

Частиною 1 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 ЗК України).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 ст. 79-1 ЗК України).

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 7 ст. 79-1 ЗК України).

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч. 10 ст. 79-1 ЗК України).

Отже, земельна ділянка як об'єкт цивільних прав, існує з моменту державної реєстрації прав на неї за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

За змістом ст. 21 Закону № 3613-VI технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Отже, із аналізу положень ст. 79-1 ЗК України та Закону № 3613-VI слідує, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснюється після формування земельної ділянки, тобто присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельну ділянку, право користування на яку виникло до 2004 року, не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

У свою чергу, статтею 55 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858-ІV (далі - Закон № 858-ІV) передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, завдання на складання технічної документації із землеустрою; рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Отже, виходячи зі змісту наведених вище норм ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення земельних питань органом місцевого самоврядування відбувається шляхом прийняття рішення на сесії ради.

Як зазначено судом вище, 24.04.2019 року на позачергової сесії VII скликання Херсонська міська рада прийняла рішення № 1955, пунктом 3 якого відмовила ПАТ "Укртелеком" у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, посилаючись на статтю 92 Земельного кодексу України.

Суд критично оцінює посилання відповідача на таку підставу для відмови позивачу у наданні зазначеного дозволу, оскільки стаття 92 ЗК України визначає тільки суб'єктів набуття права постійного користування земельними ділянками, жодним чином не встановлюючи при цьому підстави набуття такого права.

Тобто, відповідач у своєму рішенні посилається на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації, яка не передбачена ЗК України.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача передбачених ЗК України та іншими законами підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, відтак скасовує пункт 3 рішення 24.04.2019 року № 1955.

Варто відмітити, що рішенням Х сесії Херсонської міської ради VII скликання від 19.10.2016 року № 411 відповідач надав ПАТ "Укртелеком" дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі у м. Херсоні по вул.Тельмана, 1, площею 0,2023 га, по Миколаївське шоссе, 4 кв. м для розміщення та експлуатації об'єктів і споруд телекомунікацій на підставі Державного акту на право постійного користування І-ХС № 002319 від 02.02.2000 року.

Разом з цим, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що зобов'язання його вчинити певні дії є втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта чи окремих його положень суд може зобов'язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для прийняття такого рішення виконані всі умови, передбачені законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Конституційний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року в справі № 825/602/17 (провадження №К/9901/16673/18) у п. 32 зробив висновок, що умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушенного права позивача є зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, відповідач, відповідно до пунктів 2-8 ч. 3 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, перешкоджаючи позивачу в отриманні дозволу розроблення технічної документації із землеустрою без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає ПАТ "Укртелеком" у реалізації законодавчо наданого йому права, чим порушує принципи, які визначені ст. 2 КАС України.

За таких обставин суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ПАТ "Укртелеком" та задоволення позову у повному обсязі.

За правилами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 позачергової сесії Херсонської міської ради VII скликання VII скликання (, 73000, м. Херсон, просп. Ушакова, 37) від 24.04.2019 року № 1955 "Про відмову об'єктам господарювання у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо оформлення права користування земельними ділянками".

Зобов'язати Херсонську міську раду (, 73000, м. Херсон, просп. Ушакова, 37) прийняти рішення про надання публічному акціонерному товариству "Укртелеком" (, 01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18) дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі під розміщення та експлуатацію об'єктів і споруд телекомунікації, розташованих у м. Херсоні по:

- вул. Кримській, 124 -а, площею 0,2886 га;

- вул. Кримській, 124-а, площею 0,2821 га;

- вул. Олеся Гончара (Бєлінського), 8-а, площею 0,2210 га;

- вул. Бучми, 14, площею 0,3541 га;

- вул. Університетській, 134, площею 0,4532 га;

- вул. Університетській, 124-6, площею 0,0281 га;

- вул. Чорноморській, 26-а, площею 0,0183 га;

- вул. Дружби, 4, площею 0,4644 га.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (, 01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської міської ради (, 73000, м. Херсон, просп. Ушакова, 37).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25 жовтня 2019 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 109040000