Справа № 183/4197/15 (2-а/183/6/16)
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2019 року

Київ

справа №183/4197/15 (2-а/183/6/16)

касаційне провадження №К/9901/11764/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 (головуючий суддя: Юр`єва Т.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2016 (головуючий суддя: Дурасова Ю.В., судді: Туркіна Л.П., Чередниченко В.Є.) у справі №183/4197/15 (2-а/183/6/16) за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), в якому просив:

визнати незаконним і скасувати рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 87-31/VI від 30.04.2015;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про виділення земельної ділянки 0,25 га і надати згоду на розробку проекту землеустрою в приватну власність для будівництва житлового будинку та сільськогосподарських будівель площею 0,25 га АДРЕСА_1 (за огородами) згідно з пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з метою реалізації свого права на землю звернувся із відповідним клопотанням до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , втім за результатами розгляду вказаного клопотання відповідач відмовив у його задоволенні з посиланням на те, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2016, адміністративний позов задоволено частково:

визнано незаконним і скасовано рішення сесії Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 87-31 від 30.04.2015 в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , орієнтовно площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (за огородами) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель;

зобов`язано Піщанську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області у визначеному законом порядку розглянути питання щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , орієнтовною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 за огородами) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність з непередбачених на те частиною сьомою статті 118 ЗК України підстав. Також ухвалюючи рішення суди послались на статтю 123 ЗК України, що регламентує порядок передачі земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області подала касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій невірно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема положення статті 123 ЗК України, яка регулює питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Скаржник також відзначив, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , у зв`язку з чим йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, однак ці обставини залишені судами попередніх інстанцій без уваги. Окремо скаржник зазначив про розгляд справи неповноважним складом суду, оскільки головуючий суддя: Дурасова Ю.В. та суддя: Туркіна Л.П. брали участь у розгляді справи №183/1514/14-а, спір у якій виник між тими самими сторонами щодо рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 07.02.2014 №50-25/VI про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 за огородами).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 13.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

На адресу суду касаційної інстанції від позивача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просив суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області без задоволення.

Третя особа правом на подання відзиву не скористалася.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що позивач у січні 2014 року звернувся до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 за огородами).

Рішенням шостого скликання 25 сесії Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 07.02.2014 №50-25/VI позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану с. Піщанки.

Не погоджуючись з таким рішенням органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі №183/1514/14-а скасовано постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2014 про відмову у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області задоволено частково:

визнано протиправними і скасовані рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 26.11.2013 №11-24/VІ та від 07.02.2014 №50-25/VІ;

зобов`язано Піщанську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області вирішити питання за зверненнями ОСОБА_1 щодо затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25га.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності суб`єктом владних повноважень невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану с. Піщанки.

Розглянувши на виконання вказаного судового рішення звернення ОСОБА_1 , відповідачем прийнято рішення від 30.04.2015 №87-31/VI про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (за огородами) з підстав, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2

Зазначене рішення і є предметом спору у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої - третьої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

За змістом частини шостої шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення особистого селянського господарства (….) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). (….) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми свідчить, що земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконала усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 10.04.2009 №5 передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку розміром 0,40 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 .

Однак, рішенням шостого скликання 28 сесії Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 19.11.2014 №54-28/VI до рішенням Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 10.04.2009 №5 внесено зміни, а саме: надати гр. ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 .

Таким чином, з урахуванням внесених цим рішенням змін рішенням Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 10.04.2009 №5 викладено у іншій редакції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на виконання рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 19.11.2014 №54-28/VI розроблено проект землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність, однак такий проект у встановленому законом порядку не затверджений.

За наведених обставин колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди правильно оцінили, що зазначені підстави відмови не відповідають тим, які визначені частиною сьомою статті 118 ЗК України. Цей перелік є вичерпним. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одній особі не є підставою для відмови в його наданні іншій особі.

Окрім того, Верховний Суд звертає увагу, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14.

Доводи скаржника про розгляд справи неповноважним судом не заслуговують на увагу, оскільки участь судді у розгляді іншої (подібної) справи не є об`єктивною підставою для самовідводу судді. Відповідач відвід суддям Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Дурасовій Ю.В. та Туркіній Л.П. з власної ініціативи до початку судового розгляду адміністративної справи по суті не ініціював. Отже, розгляд цієї справи здійснений повноважним судом.

Водночас та обставина, що судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин застосовані положення статті 123 ЗК України, не призвело до неправильного вирішення спору, а тому відсутні правові підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, здійснює перевірку правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені у запереченнях на позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій - відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2016 у справі №183/4197/15 (2-а/183/6/16) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна