Справа № 120/2230/19-а
Суддя: Демитор Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 жовтня 2019 р. Справа № 120/2230/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Демитор Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана Віталія Васильовича,

позивача: Слєсарєв О.Б., Чернілевська Р.В.

відповідача: Бурка ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Жмеринського управління Головного управління ДФС у Вінницькій області, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

10.07.2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Жмеринського управління Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-123034-52 У від 12.11.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана вимога є незаконної, оскільки відповідно до даних Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань відсутні відомості про реєстрацію ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця. Крім того позивач податки як підприємець не сплачує, звіти не подає, його свідоцтво про державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності з 2012 року є недійсним, а відтак він не є фізичною особою-підприємцем у розумінні Податкового кодексу України, працював на різних посадах за наймом, про що свідчать записи в трудовій книжці. Однак, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123034-52 від 12.11.2018 року.

Позивач не погоджується рішенням відповідача і звернувся з цим позовом до суду за захистом своїх прав

Ухвалою суду 15.07.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків вказаних в ухвалі.

25.07.2019 року на адресу суду надійшли матеріали на усунення недоліків вказаних в ухвалі суду від 15.07.2019 року.

26.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження (без виклику сторін).

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву.

29.08.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що згідно реєстраційних даних ОСОБА_2 з 23.03.2000 року перебуває на загальній системі оподаткування, відтак згідно даних ІКП 71040000 до ФОП ОСОБА_2 нараховано єдиний соціальний внесок за 2017,2018 роки та 2 квартали 2019 року в загальній сумі 23758,08 грн. Відтак, відповідач вважає, що діяв в межах та спосіб передбачений законом.

Крім того, 29.08.2019 року від відповідача на адресу суду також надійшло клопотання про заміну відповідача, а саме Жмеринське управління Головного управління ДФС у Вінницькій області на належного Головне управління ДФС у Вінницькій області.

Також відповідачем 29.08.2019 року подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року розгляд справи призначено в судове засідання на 10.09.2019 року з викликом сторін.

10.09.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача, а саме Головне управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

Також 10.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній заперечує щодо доводів відповідача та просить задовольнити позов.

В судовому засідання 10.09.2019 року представник відповідача підтримав клопотання про заміну відповідача на належного та заміну його правонаступником.

Позивач та його представник заперечували щодо задоволення клопотання, вказували, що оскільки оскаржувана вимога винесена саме Жмеринським управлінням Головного управління ДФС у Вінницькій області, то саме він і є належним відповідачем.

Судове засідання 10.09.2019 року відкладено на 16.09.2019 року з метою витребування додаткових доказів.

16.09.2019 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали.

Від представника позивача 16.09.2019 року надійшла заява про оголошення перерви в судовому засіданні, призначеного на 16.09.2019 року, у зв`язку із перебуванням її в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.09.2019 року клопотання представника відповідача задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДПС у Вінницькій області. Розгляд справи відкладено на 23.09.2019 року.

23.09.2019 року від представника Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову, вказує, що оскільки позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування і не сплачував внески, йому правомірно нараховано ЄСВ і за на слідком чого винесено вимогу про сплату боргу на суму 15819,54 грн.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року витребувано у Жмеринської районної державної адміністрації належним чином завірені копії реєстраційної справи ОСОБА_2 . Оскільки, в ході розгляду справи, з`ясовано, що 25.09.2012 року державним реєстратором включено відомості про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним. Відомості внесені про ОСОБА_3 , а позивачем у даній адміністративній справі є ОСОБА_2 . Розгляд справи відкладено на 15.10.2019 року.

08.10.2019 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали.

15.10.2019 року судове засідання відкладено на 25.10.2019 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з мотивів викладених у відзиві на позов та усних пояснень.

Суд, заслухавши думку сторін, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та докази, прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_2 з 23.03.2000 року був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності- фізичною особою та з 23.03.2000 взятий на облік як платник податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та реєстраційною карткою платника податків.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.08.2019 у Єдиному державному реєстрі за номером запису 0003532 від 25.09.2012 зазначено "Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію, вважається недійсним" щодо позивача (Виконавчий комітет Жмеринської міської ради).

При цьому під час внесення відмітки, у прізвищі позивача допущено помилку, а саме зазначено ОСОБА_3 замість вірного ОСОБА_2 , однак ідетнифікаційни код позивача збігається, що дає змогу ідентифікувати його як особу - ОСОБА_2

12.11.2018 року Жмеринське управління Головного управління ДФС у Вінницькій області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №123034-52, якою визначено, що станом на 31.10.2018 за 2017 рік та 1,2,3 квартал 2018 року заборгованість недоїмки зі сплати єдиного внеску позивача становить 15819,54 грн.

Скориставшись правом на адміністративне оскарження вказаної вимоги, позивачем подано відповідну скаргу, за результатом розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 26555/6/99-99-11-05-02-25 від 10.06.2019 про залишення скарги без розгляду.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) ) №123034-52 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення і сплати єдиного соціального внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Платниками єдиного внеску відповідно до п. 4, 5 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (ч. 3 ст. 46 Закону №755-IV, в редакції 2012 року).

З огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2018 Жмеринське управління Головного управління ДФС у Вінницькій області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №123034-52, якою визначено, що станом на 31.10.2018 за 2017 рік та 1,2,3 квартал 2018 року заборгованість недоїмки зі сплати єдиного внеску позивача становить 15819,54 грн.

При цьому, представник відповідача вказує на те, що на час формування спірної вимоги, позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску.

Водночас, позивач, вважаючи таку вимогу протиправною вказує на те, що він підприємницьку діяльність не здійснював, а його свідоцтво про державну реєстрацію ФОП визнано недійсним з 25.09.2012, отже обов`язок сплачувати єдиний внесок відсутній.

Суд погоджується з такими доводами позивача, з огляду на таке.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, регулюються Законом України від 15 травня 2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - Закон №755-IV), який набрав чинності 1 липня 2004 року.

Із введенням в дію цього Закону було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" №755-IV від 15.05.2003 державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно ч.1 ст.17 Закон №755-IV відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до п.2 розділу ІІ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" №2390-VI від 01.07.2010 (набрав чинності з 03.03.2011) процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.п.3-4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Відповідно до п.п.7, 8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.08.2019 у Єдиному державному реєстрі за номером запису 0003532 від 25.09.2012 зазначено "Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію, вважається недійсним" щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Виконавчий комітет Жмеринської міської ради).

Доказів подання позивачем державному реєстратору, у встановлений пунктом 2 розділу ІІ Закону №2390-VI строк, реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва відповідачем суду не надано.

Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця нового зразка.

Вказані обставини свідчать на користь висновку про те, що з 2012 позивач фактично не міг здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи визнано недійсним, про що зроблено відповідний запис у Єдиному державному реєстрі.

Поряд з цим, відповідно до записів у трудовій книжці, позивач офіційно працевлаштований. ОСОБА_2 з 01.07.2013 року по 30.06.2017 року працював у ПП «Фортеця-Гарант» на посаді охоронця, з 06.07.2017 року по 30.09.2017 року працював у ПП «Фортеця-Гарант 2» на посаді охоронця, з 02.10.2017 року по 13.11.2017 року працював у ТОВ «Охоронне агентство «Комплексне гарантування Безпеки», з 14.11.2017 року по 22.03.2019 року працював у ПП «Фортеця-Гарант2» на посаді охоронця», з 25.03.2019 року по теперішній час працює в ПП «Альфа-Щит» охоронником. Згідно наявної в матеріалах справи довідки виданої ПП «Альфа-Щит» № 10 від 16.05.2019 року вбачається, що найманому працівнику ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата з відповідним видами відрахуваннь.

Таким чином, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального.

Підсумовуючи викладене, оскільки ані Податковим кодексом України, ані Законом № 2464-VІ не врегулювано особливості сплати грошових зобов`язань особою свідоцтво на зайняття підприємницькою діяльністю якої визнано недійсним, суд зазначає, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine) та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine) ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Зокрема, у п.43 рішення "Серков проти України" ЄСПЛ чітко вказує на необхідність практичного застосування принципу in dubio pro tributario: "... Суд не може не брати до уваги вимоги ст.4.4.1 закону про погашення зобов"язань платників податків, який передбачає: якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов"язків платників податків і органу контролю, то рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали найменш сприятливе для платників податків тлумачення національного законодавства, що призвело до стягнення ПДВ із заявника".

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для висновку щодо реєстрації позивача, станом на час виникнення спірних правовідносин, як фізичної особи-підприємця, а отже і наявності обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна вимога винесена з порушенням вищевказаних правових норм та не у спосіб, що передбачений законом, а відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність її прийняття, тому позов є обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАСУ понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області №Ф-123034-52 від 12.11.2018 року щодо сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено: 30.10.2019 р.

Суддя Демитор Наталія Володимирівна