Справа № 826/17915/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 жовтня 2019 року справа №826/17915/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Левченко М.С. та представників:

позивача: Медвецької Г.І.;

відповідача: Чичкань С.Д.;

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Держпраці у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпраці у Київській області)
провизнання протиправними та скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними постанови відповідача про накладення штрафу від 25 вересня 2018 року №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-442, №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-443, №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-444, з підстав неповного, необ`єктивного та вузького аналізу останнім наданих до перевірки документів, у зв`язку з: некоректним збором інформації під час перевірки; порушенням процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) та порушенням порядку винесення спірних постанов, припису та акту інспекційного відвідування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17915/18 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування №3179 від 04 вересня 2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування №1087 від 05 вересня 2018 відповідачем проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: м.Київ, вул.О.Мішуги,4, ресторан " Пузата хата", яким встановлено порушення у сфері праці, а саме: працівники допускаються до роботи з укладенням трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, але без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні 12 серпня 2019 року допитано в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судових засіданнях 12 серпня 2019 року та 07 жовтня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, допитавши свідків у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідачем 06 вересня 2018 року складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин №КВ1087/60/АВ (далі ро тексту- Акт).

Актом встановлено, що в порушення вимог частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір роботодавцем (позивачем) в письмовій формі не укладено з працівниками ("Пузата хата"): ОСОБА_4 (проходить практику, член бригади ресторану з 03 вересня 2018 року), ОСОБА_5 (член бригади ресторану), ОСОБА_6 (заміняє члена бригади ресторану), ОСОБА_7 (член бригади ресторану півтора роки), ОСОБА_8 (практикант з 03 вересня 2018 року), ОСОБА_9 (кухар гарячого цеху), ОСОБА_10 (інструктор виробничого навчання з 12 жовтня 2015 року), ОСОБА_11 (кухар холодного цеху з 2017 року), ОСОБА_12 (мийниця з 2017 року); в порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413, станом на дату інспекційного відвідування не подано роботодавцем (позивачем) повідомлення про прийняття на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку підприємства як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою; в порушення вимог частини першої статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавцем не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, що є порушенням частини другої статті за Закону України "Про оплату праці"; в порушення вимог статті 142 Кодексу законів про працю України у роботодавця відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку; у порушення вимог статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором роботодавцем не ознайомлено працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку; в порушення вимог частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи; в порушення вимог частин першої та другої статті 107 Кодексу законів про працю України роботодавцем оплата за роботу у святкові і не робочі дні проводиться не у подвійному розмірі; в порушення пункту 5 частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України роботодавцем не укладено в письмовій формі трудові договори з неповнолітніми працівниками.

На підставі вказаного Акту відповідачем внесено припис про усунення виявлених порушень №КВ1087/60/АВ/П від 06 вересня 2018 року, яким зобов`язано позивача усунути встановлені інспекційним відвідуванням порушення та у визначені в ньому строки надати письмове повідомлення про виконання припису із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими особами №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС-442 від 25 вересня 2018 року на позивача накладено штраф у розмірі 335 070,00 грн. за порушення вимог частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці", постановою №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/ТД/ФС-443 від 25 вересня 2018 року накладено штраф у розмірі 1 005 210,00 грн. за порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, постановою №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/ТД/ФС-444 від 25 вересня 2018 року накладено штраф у розмірі 521 220,00 грн. за порушення вимог частин першої та другої статті 107 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із застосуванням штрафу вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно частини четвертої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до абзаців першого, третього частини першої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Плани здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинні містити дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

Згідно частин четвертої, п`ятої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`яти робочих днів.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386/2011 Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою затверджено Порядок здійснення контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Постанова №295), чинною на момент проведенні інспекційного відвідування.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве cамоврядування в Україні".

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Поряд із цим, дане судове рішення набрало законної сили 14 травня 2019 року, тобто вже після проведення інспекційного відвідування та прийняття відповідачем оскаржуваних припису та постанов про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/8917/17 не змінює правового регулювання спірних правовідносин на момент виникнення останніх.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню. Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Як вбачається з матеріалів справи, направлення на проведення інспекційного відвідування від 05 вересня 2018 року №1087 вручено представнику позивача після опитування та відібрання пояснень у осіб, які знаходились у закладі.

Крім того, з направлення та Акту відвідування вбачається інформація, яка не відповідає реєстраційним документа позивача в частині зазначення адреси об`єкту інспекційного відвідування.

Інспекційне відвідування здійснено не одним інспектором, як зазначено у направленні, а додатково до інспектора опитування і відібрання пояснень проводилось іншими невстановленими особами у кількості 12 осіб.

Зазначене підтверджено свідком ОСОБА_3 у засіданні суду.

Судом встановлено, що акт відвідування складено та вручено представнику позивача 06 вересня 2018 року о 20 год. 00 хв. Позивачем подано заперечення на Акт відвідування у межах строку, встановленого пунктом 21 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, (11 вересня 2018 року).

Пунктом 24 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, встановлено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Оскільки Припис та протокол про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2018 року направлені позивачу відповідачем 11 вересня 2018 року, без урахування заперечень позивача та не надаючи відповідь на письмові зауваження до акту, на думку суду, останнім порушено процедуру та строки внесення Припису у відповідності до вимог Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295,.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до приписів пункту 30 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, Припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці. У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці. Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги. Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до зазначено пункту, позивач скористався правом на подачу скарги на Припис відповідача (25 вересня 2019 року), натомість 04 жовтня 2018 року отримав спірні постанови про накладення штрафу, датовані тим же днем - 25 вересня 2019 року.

Водночас, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295).

Суд наголошує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний використовувати надані повноваження з метою, з якою це повноваження надано, діяти з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, дія.

Отже, станом на час винесення постанов про накладення штрафу від 25 вересня 2018 року, виконання припису тимчасово припинено в зв`язку з його оскарженням. При цьому, оскільки приписом вимагається усунути виявлені недоліки у визначений строк, однак, такий припис був тимчасово припинений в силу його оскарження, то підстав для його виконання у позивача не було, а відтак і правові підстави прийняття заходів відповідальності за його невиконання у вигляді постанови про накладення штрафу відсутні.

Щодо порушень законодавства про працю, встановлених відповідачем під час інспекційного відвідування позивача, про що відображено в Акті, слід зазначити наступне.

Стаття 265 Кодексу законів про працю України передбачає відповідальність за порушення законодавства про працю.

Частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

При цьому, накладення штрафних санкцій на суб`єкта господарювання можливе лише за повної доведеності його вини у вчиненні порушення вимог законодавства про працю.

Судом встановлено, що позивач здійснював підприємницьку діяльність, шляхом надання послуг громадського харчування у закладі "Пузата хата", за адресою: вул.Мишуги, 4А. Київ. Використовував працю найманих працівників у кількості 14 осіб згідно документів наданих на перевірку (табель, повідомлення податкового органу про прийняття працівника на роботу, заяв про прийняття на роботу). Вказані особи оформлені за трудовим договором з 24 серпня 2018 року за сумісництвом, а саме: ОСОБА_3 (касир), ОСОБА_13 (кухар), ОСОБА_14 (член бригади ресторану), ОСОБА_15 (кухар), ОСОБА_16 (член бригади ресторану), ОСОБА_17 (старший касир), ОСОБА_18 (кухар), ОСОБА_19 (менеджер зміни), ОСОБА_20 (мийниця), ОСОБА_21 (інструктор виробничого навчання), ОСОБА_22 (заступник керуючого з виробництва), ОСОБА_24 (член бригади ресторану), ОСОБА_25 (кухар), ОСОБА_26 (член бригади ресторану).

Відповідно до табеля робочого часу за серпень 2018 року та розрахунково-платіжної відомості №КУ-0000001 за серпень 2018 року, вказані працівники протабельовані та отримали заробітку плату за серпень з урахуванням роботи у святковий день - 24 серпня 2018 року. Вказане також підтверджується випискою по рахунку АТ "Сбербанк".

За висновками відповідача, позивачем порушено вимоги частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108, якою передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідач зазначив, що позивачем не надано графік роботи працівників за яким вони працюють відповідно до трудових договорів.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За визначенням статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

З матеріалів справи вбачається, що згідно табелю робочого часу за серпень 2018 року касир ОСОБА_3 (табельний номер 1) відпрацювала 48 годин (6 днів по 8 годин) та один святковий день (додатково), що також відображено у розрахунково-платіжній відомості. Член бригади ОСОБА_16 (табельний номер 5) згідно табелю робочого часу за серпень 2018 року відпрацював 24 години (6 днів по 4 години) та один святковий день (додатково).

Вказані особи, допитані в судовому засіданні як свідки, підтвердили зазначені обставини. Крім того, пояснили, що підписували вже заповнені іншими особами пояснення, надані їм перевіряючими; питання які їм ставились під час інспекційного відвідування були незрозумілими та перекручені за змістом, на які не можливо дати однозначну відповідь.

Відповідач у ході розгляду справи не подав до суду у порядку частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження протилежного.

Також, судом встановлено, що позивач на момент проведення інспектування вів табель обліку робочого часу за серпень 2018 року, з відображенням відомостей про щоденну кількість відпрацьованих працівниками годин. У табелі обліку робочого часу працівників позивача містяться всі необхідні показники для обліку робочого часу працівників та статистичних спостережень. Таким чином, судом встановлено дотримання позивачем, під час його перевірки, вимог частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці".

Крім того, відповідач вважає, що в порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України №413 "Про порядок повідомлення Держаній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", позивачем допущено до роботи осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення та реалізації політики з адміністрування єдиного соціального внеску.

Згідно пояснень позивача, останній не використовує найману працю наступних осіб, про які зазначено відповідачем в акті: ОСОБА_4 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та не допускав їх до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення та реалізації політики з адміністрування єдиного соціального внеску. Зазначив, що відповідачем при інспекційному відвідуванні позивача не враховано наявність інших суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють свою діяльність за вказаною адресою.

Зазначене також підтвердили у судовому засіданні особи, допитані в якості свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_16

Також, за висновками відповідача, позивачем в порушення вимог частин першої та другої статті 107 Кодексу законів про працю України, які передбачають, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73 Кодексу законів про працю України) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки, не сплачено працівникам заробітну плату у подвійному розмірі за святковий день - 24 серпня 2018 року.

Вказані висновки відповідача спростовується наявними у матеріалах справи табелем обліку робочого часу за серпень 2018 року та розрахунково-платіжною відомістю №КУ-0000001 за серпень 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, а також враховуючи процедурні порушення допущені відповідачем під час інспекційного відвідування позивача, суд вважає спірні постанови про накладення штрафу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних постанов з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №45 від 25 жовтня 2018 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 810,00 грн, якій підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 25 вересня 2018 року №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-442, №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-443, №КВ1087/60/АВ/Л/ЛТ/МТ/ФС/-444.

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління Держпраці у Київській області (04060, м.Київ, вул. Вавілових, 10, ідентифікаційний код 39794214).

Дата складення повного рішення суду - 22 жовтня 2019 року.

Суддя В.А. Кузьменко