Справа № 320/2005/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2005/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача Коломійця І.О. ,

представника відповідача Устінової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року (суддя Василенко Г.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просила стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 88661,24 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року адміністративний позов задоволено; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області () на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 88661 (вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 24 коп.; стягнуто на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області () сплачений судовий збір у сумі 886 (вісімсот вісімдесят шість) грн. 61 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у розумінні статті 117 Кодексу законів про працю передбачає наявність двох юридичних обставин: 1) порушення власником строків розрахунку при звільненні; 2) вина власника. Оскільки між гр. ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області був судовий спір про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу то дані відносини мають регулюватись саме нормами статті 235 КЗпП.

Також, апелянт наголошує, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки тому, що позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розрахований не вірно, оскільки рішення набрало законної сили 16.10.2018, то розрахунок мав починатись з 16.10.2018.

10.10.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року - без змін.

У відзиві позивач вказує, що оскільки рішення суду від 22.02.2018 в частині здійснення розрахунку та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2017 по 22.02.2018 виконане відповідачем лише 05.03.2019, то наявні всі правові підстави для стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Київській області середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.02.2018 по 05.03.2019 у розмірі 88661,24 грн.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 у справі №810/4032/17 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.10.2017 № 685-К про звільнення ОСОБА_2 з посади Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області за угодою сторін; поновлено ОСОБА_2 на посаді Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; звернено рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 22 лютого 2018 року у розмірі 28273,86 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят три) грн. 86 коп.; звернено рішення до негайного виконання в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 5410 (п`ять тисяч чотириста десять) грн. 34 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 16.10.2018 (ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто особі, яка її подала).

На виконання вищезазначеного рішення суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області видано наказ №105-к від 05.03.2018, яким поновлено позивача на посаді Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Крім того, в порядку негайного виконання рішення суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 4355,32 грн. (5410,34 грн. - 19,5% (податок)).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №189-к від 20.04.2018 ОСОБА_2 звільнено з посади Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області в порядку переведення до Вишгородської міської ради відповідно до частини 2 пункту 1 статті 41 Закону України "Про державну службу".

05 березня 2019 року на користь ОСОБА_2 з рахунку Головного управління Держгеокадастру у Київській області було стягнуто кошти у сумі 28273,86 грн., що підтверджується копією повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника згідно з меморіальним ордером №45 від 04.03.2019 та копією виписки по рахунку позивача за період з 01.03.2019 по 31.03.2019.

Причиною звернення позивача з даним позовом до суду, стало несвоєчасне виконання Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області рішення суду від 22.02.2018, - здійснення розрахунку та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2017 по 22.02.2018, оскільки належні до виплати суми при звільненні відповідачем були виплачені лише 05.03.2019. Тобто, на думку позивача, період несвоєчасного розрахунку, за який їй не сплачено середній заробіток, починається з 23.02.2018 та закінчується 05.03.2019.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 було зобов`язано відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року по 22 лютого 2018 року, а тому, першим днем затримки виплати коштів є 23.02.2018, а згідно відомостей, наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №45 від 04.03.2019), днем фактичного розрахунку з позивачем є 05.03.2019, таким чином період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 23.02.2018 по 05.03.2019, тривалістю у 254 робочих дні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 5 Кодексу законів про працю України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно Рішення Конституційного суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, оскільки Кодексом законів про працю України встановлено чіткі строки, протягом яких роботодавець повинен провести розрахунок з працівником, що звільняється, не проведення таких розрахунків є суттєвим порушенням трудового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа; організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Як встановлено колегією суддів, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідачем був проведений остаточний розрахунок з позивачем 05.03.2019.

Водночас, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 у справі №810/4032/17, стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 22 лютого 2018 року у розмірі 28273,86.

Враховуючи, що з 23.02.2018 до 05.03.2019 рішення суду від 22.02.2018 у справі №810/4032/17 в частині здійснення розрахунку та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року по 22 лютого 2018 року не було виконано, то суд дійшов висновку, що період з 23.02.2018 по 05.03.2019 є затримкою розрахунку при звільненні позивача.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 було зобов`язано відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року по 22 лютого 2018 року. Таким чином, першим днем затримки виплати коштів є 23.02.2018.

Згідно відомостей, наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №45 від 04.03.2019), днем фактичного розрахунку з позивачем є 05.03.2019.

Отже, період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 23.02.2018 по 05.03.2019, тривалістю у 254 робочих дні.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 у справі №810/4032/17, судом встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 349,06 грн. (10820,68 грн./31).

Отже, приймаючи до уваги преюдиційність встановлених судом у справі №810/4032/17 обставин, колегія суддів у розглядуваній справі бере до уваги, що середньоденна заробітна плата позивача становить 349,06 грн.

Враховуючи, що відповідач затримав розрахунок по заробітній платі з позивачем на 254 робочих дні, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 88661,24 грн. (349,06 х 254).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов