Справа № 400/2167/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 р. № 400/2167/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А. розглянув письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування наказу від 12.07.2019 р. № 1568,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.07.2019 року за № 1568 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до вимог п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначений оскаржуваному наказі предмет проведення фактичної перевірки, не відповідає зазначеним в наказі підставам. Крім того, позивач вважає, що перевірка , в тому числі й фактична, може бути проведена лише минулий період діяльності платника податків починаючи з дня початку перевірки в межах граничних строків. Перед початком перевірки позивачу не було вручено копію наказу про проведення перевірки, а було надано лише можливість сфотографувати наказ. На наказі відсутня дата початку проведення перевірки та період діяльності, в межах якого буде проводитись перевірка, що суперечить ст..81 ПК України.

Відповідач заперечує проти позову за вказує у відзиві, що позивач не допустила перевіряючих до фактичної перевірки, про що було складено відповідні акти відмови у допуску до проведення перевірки. З вимогами позивача відповідач не погоджується та вважає, що оскаржуваний наказ цілком відповідає вимогам чинного податкового законодавства України. Відповідач зазначає, що в основу проведення перевірки позивача вказано п.п.80.2.5, 80.2.7, п.80.2 ст.80 ПК України. Оскаржуваний наказ на думку відповідача прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбачених ПК України підстав для її проведення.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що До суду відповідачем була надана завірена копія спірного наказу, в якому календарна дата початку проведення фактичної перевірки та початкова дата періоду проведення перевірки внесена рукописним способом, що суперечить вимогам Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації.

Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2013 року за №55 (далі - Стандарт»). Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позивач вважає безпідставними, так як вони суперечать положенням діючого законодавства, судовій практиці та обґрунтуються неналежним доказами.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд дійшов висновку про наступне.

13.07.2019 року по місцю здійснення підприємницької діяльності позивача по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 прибули працівники Головного управління ДФС Миколаївської області для здійснення фактичної перевірки.

У допуску до проведення фактичної перевірки працівникам Головного управління ДФС у Миколаївській області було відмовлено, з посиланням на невідповідність Наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.07.2019 року за № 1568 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимогам ПК України та його незаконність.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б одна з підстав, визначених в підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 ст. 80 ПК України.

Досліджуючи оскаржуваний наказ, судом встановлено, що в Наказі зазначено, що рішення про проведення фактичної перевірка прийнято на підставі підпункту 80.2.5 та підпункту 80.2.7 пункту 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України підставою для проведення перевірки є наявність та/або отримання в зловленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання га транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробив цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством ) сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно підпункту 80.2.7 пункту. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України підставою для проведення перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці, найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджет), а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

В свою чергу в Наказі зазначено, що перевірка, здійснюється на предмет дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведень касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та оббіг підакцизних товарів. Зазначені підстави для фактичної перевірки визначені в підпункті 80.2.1 та підпункті 80.2.2 пункту 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Отже, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що визначений у Наказі предмет проведення фактичної перевірки, не відповідає зазначеними у ньому підставам, що суперечить вимогам ст. 80 Податкового кодексу України.

Крім того, згідно Наказів Головного управління ДФС у Миколаївській області від 26.06.2019 року за № 1414 та № 1419 працівниками Головного управління ДФС у Миколаївській області вже була проведена фактична перевірка ФОН ОСОБА_2 на предмет дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками(найманими особами) та згідно Довідки від 08.07.2019 року за № 971/14-29-13-05-11/ порушень не виявлено.

Також слід звернути увагу на те, що приписи абз. З пункту 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України визначають, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Згідно пункту 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 ця у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків і неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодекс; та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нараховане конт ролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізню - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строке контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядю,.

Наведені положення статті 102 Податкового кодексу України свідчать про те, що перевірка, в тому числі фактична, може бути проведена лише за минулий період діяльності платника податків починаючи з дня початку перевірки а межах граничних строків.

Як вказує позивач в позові, перед початком перевірки об`єкту, що знаходиться по АДРЕСА_2 працівниками Головного управління ДФС у Миколаївській області представнику ФОП ОСОБА_2 копія Наказу не була вручена, а лише надана можливість його сфотогрувати.

На пред`явленій копії Наказу відсутня дата початку проведення фактичної перевірки та період діяльності, в межах якого буде проводитись перевірка, що суперечить абз. 3 пункту 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, та свідчить про те, що на момент підписання Наказу та засвідчення його копії дата початку фактичної перевірки не була визначена.

Перед початком перевірки об`єкту, що знаходиться по п-рт. Курортному, 19 в с. Коблево, Березанського району Миколаївської області працівниками Головного управління ДФС у Миколаївській області представнику ОСОБА_2 були вручена копія Наказу, згідно якого датою початку перевірки є 13.07.2019 року та визначено період діяльності, який підлягає перевірці, з 13.07.2019 року по дату закінчення перевірки, тобто майбутня діяльність ФОН ОСОБА_2 , що не відповідає ст. 102 Податкового кодексу України.

Крім того, суд зауважує, що в Наказі не визначена конкретна дата закінчення перевірки, так вона як пов`язана з терміном проведення перевірки, який може бути продовженим за ініціативою Головного управління ДФС у Миколаївській області.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 94.2.3. пункту 94.2 ст. 92 Податкового кодексу України адміністративний арешт платника податків застосовується у разі відмови платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Не зважаючи на наведені вище порушення, допущені при прийнятті Наказу, працівниками Головного управління ДФС у Миколаївській області складено акти про їх не допуск до проведення перевірки, які в подальшому є підставою для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна ОСОБА_2 . Крім того проведення фактичної перевірки періоду діяльності який ще не настав, є на думку суду втручанням в господарську діяльність позивача, що порушує її права та інтереси як суб`єкта господарської діяльності.

Аналізуючи матеріали справи та позиції кожної із сторін, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи наказ на проведення перевірки, порушив норми пдаткового законодавства щодо процедури прийняття відповідного наказу, а саме щодо вручення напрвлення на перевірку, що передує прийняттю оскаржуваного наказу, а підстави прийняття такого наказу, на які посилався відповідач, суперечать вимогам ст.80 ПК України.

Отже, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, оскільки не прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та податковим законодавством України, як цього вимагає положення п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірність своїх дій щодо прийнятого ним наказу та не надав суду жодного доказу підтвердження правомірності своїх дій.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими матеріалами спрви, тому підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до тс.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області () від 12.07.2019 року за № 1568 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )»

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1921,00 грн., сплачений квитанцією від 16.07.2019р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов