Справа № 703/2843/19
Суддя: Прилуцький В. О.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/2843/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Смілі справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Руслана Володимировича про визнання дій інспектора ДПС протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Руслана Володимировича про визнання дій інспектора ДПС протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому просить визнати протиправними дії інспектора роти Інспектор 2-ї роти 1 го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Руслана Володимировича та скасувати постанову по справі серія ЕАВ № 1258768 від 23.06.2019 року за порушення зафіксованому не в автоматичному режимі і притягнення до відповідальності ОСОБА_1 згідно ч.1 ст.122 КУпАП України у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн., за порушення п. 8.4 ПДР та невиконанні вимог дорожнього знаку 3.21 в`їзд заборонено, провадження по справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2019 року він отримав поштою постанову серія ЕАВ № 1258768 від 23.06.2019 року про притягнення його, ОСОБА_1 , за невиконання вимог знаку 3.21 і порушення п. 8.4 ПДР до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.Вважає протиправними дії поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення стягнення. Постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням норм процесуального, матеріального права та правил оформлення адміністративних матеріалів і вимог чинного законодавства щодо змісту та процедури складання постанов, а тому є незаконною, і підлягає скасуванню.

В подальшому позивач подав до суду пояснення в якому зазначив, що виїжджаючи на трасу Житомир - Чернівці 228 км, його зупинив інспектор ППС ОСОБА_2 та притягнув до адміністративної відповідальності склавши постанову за порушення п. 8.4 ПДР та невиконанні вимог дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено. Від`їхавши, позивач прийняв рішення задокументувати шляхом відео зйомки місце де встановлено знак та виїзд на трасу, так як вважав дії інспектора незаконними та мав намір їх оскаржити. По трасі Житомир Чернівці 228 км. перед КПП, де ніс службу відповідач, метрів за 200-300 над дорогою висить дорожній знак 5.16 напрямок руху по смугах. Інші знаки та дорожня розмітка, як на під`їзді до КПП так і на самому перехресті відсутня. Рухаючись в напрямку міста Кам`янець Подільського ОСОБА_1 перестроївся в крайній лівий ряд та здійснив поворот наліво. Здійснивши поворот наліво він мав таку ситуацію зліва автомобілі, які чекають можливості виїхати на трасу, прямо дорога на якій встановлено знак 3,21 в`їзд заборонено, справа на узбіччі траси, зайнявши її всю, перебуває вантажний автомобіль з водієм якого спілкується інспектор, справа знаходиться в`їзд на АЗС. Прийнявши на його думку в той момент єдине правильне рішення, він звернув на АЗС і метрів за тридцять на АЗС побачив знак 3,21 в`їзд заборонено, здійснивши розворот в місці де це було можливе він виїхав із АЗС та припаркувався, після чого до нього підійшов інспектор. ОСОБА_1 намагався пояснити інспекторові, що іншого виходу в даній ситуації у нього не було, окрім того інших знаків, які б вказували чи попереджали про забороні знаки не встановлено, розмітка відсутня, але він і слухати не хотів, інший інспектор, який підійшов повідомив, що має намір притягнути позивача до адміністративної відповідальності та скласти постанову за порушення знаку 3,21 в`їзд заборонено. Беручи до уваги, що інспектори за 10 хвилин до цього при складені постанови за порушення п. 8.4 ПДР та невиконанні вимог дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено грубо порушили законні права позивача, а саме - не надали можливості скористатися правовою допомогою адвоката та відмовили в клопотанні про направлення матеріалів справи за місцем його реєстрації для їх розгляду, що вбачається з відеозапису 295500142, перебуваючи в емоційно збудженому стані ОСОБА_1 вирішив не накаляти ситуацію та залишив місце зупинки. Позивач зазначає, що згідно пункту 10.5.20 національного стандарту ДСТУ 4100-2014 - знак 3.21 «В`їзд заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити в`їзд усіх транспортних засобів. Крім того, зазначає, що будь яких попереджувальних знаків, табличок чи додаткових знаків, так як і розмітки перед перехрестям, на перехресті не встановлено. Знак встановлено не на в`їзді, а за метрів 30 після перехрестя на АЗС, що вбачається з відео НОМЕР_1 та відео НОМЕР_2 .Так як, знак називається «В`їзд заборонено» то логічно буде зазначити, що даний знак має встановлюватися саме на в`їзді на ділянку шляху, на яку він має розповсюджуватися. Також ОСОБА_1 зазначає, що даний знак встановлений з порушенням всіх вимог пункту 10, національного стандарту ДСТУ 4100-2014. Вважає, що в цьому випадку він прийняв єдине правильне рішення в даній ситуації, здійснив розворот авто там, де це було можливе. За таких умов склад адміністративного порушення в його діях відсутній і притягнення до адміністративної відповідальності є протиправним.

Враховуючи, що до суду не надійшло клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), суд розглядає справу відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі. Разом з тим в установлений Законом строк, надіслав до суду відзив в якому зазначив, що 23 червня 2019 року, під час виконання своїх службових обов`язків було виявлено та в подальшому встановлено гр. ОСОБА_1 (водія), котрий близько 14 год. 38 хв., керував транспортним засобом марки GREAT WALL HAVAL M4 ДНЗ НОМЕР_3 а/д НОМЕР_4 «Житомир-Чернівці» та на 288 км. не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4. «в» Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - ПДР України), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), а саме не виконання вимог забороняючого дорожнього знаку. Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення ним ПДР України. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Патрульна поліція згідно із ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності використовує технічні засоби як превентивний поліцейський захід з метою попередження, виявлення та фіксування правопорушень. Так, відеозаписом № «» підтверджується вчинення правопорушення позивачем, що узгоджується із організацією дорожнього руху на автомобільній дорозі «Житомир-Чернівці», яка долучається до матеріалів справи. Окрім того, позивач не заперечує не виконання вимог дорожнього знаку. Відеозапис «» містить встановлення водія та перевірку документів, а також роз`яснення суті вчиненого іншого правопорушення, за яке позивач також був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Крім того зазначає, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду. Окрім того, реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), зокрема право на отримання правової допомоги під час розгляду справи в жодному випадку не ставиться під сумнів, проте її безпосереднє забезпечення не належить до компетенції патрульної поліції і тому виходячи з завдань і ритму роботи патрульної поліції, відповідач не мав можливість очікувати приїзду адвоката або представника та оформлення відповідних документів на здійснення ним представництва. В той же час позивач мав можливість отримати відповідну юридичну консультацію по телефону, поки оформлювались матеріали адміністративного правопорушення.

Також, у відзиві відповідач зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження від 15.07.2019 року є передчасною, а вимога позивача про визнання протиправними дії інспектора роти № 2 Дрезналя Р.В. є необґрунтованою, безпідставною та заявлено із помилковим тлумаченням правових норм. До того ж дана вимога не оплачена судовим збором.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Р.В. від 23 червня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.5).

Відповідно до фабули вищевказаної постанови, ОСОБА_1 23 червня 2019 року керував автомобілем GREAT WALL HAVAL M4 ДНЗ НОМЕР_3 на а/д НОМЕР_5 -03 «Житомир-Чернівці» на 288 км. не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4. «в» Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - ПДР України), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність за вказаною частиною статті настає, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач вказує, що будь яких попереджувальних знаків, табличок чи додаткових знаків так як і розмітки перед перехрестям, на перехресті не встановлено. Вважає, що в цьому випадку він прийняв єдине правильне рішення в даній ситуації, здійснив розворот авто там де це було можливе, а тому підстави для його зупинки були відсутні.

Відповідно до відеозапису нагрудного реєстратора інспектора поліції встановлено, що на даному відеозаписі зафіксований факт дачі пояснень позивачем, в яких він заперечує порушенням ним вимог Правил дорожнього руху України, та факт складення оскаржуваної постанови. При цьому, неможливо ідентифікувати місце розташування знаку «В`їзд заборонено», також інших доказів правомірності та законності постанови відповідачем не надано.

Вичерпний перелік підстав зупинки транспортного засобу визначений ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Частиною 2 вказаної статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Разом з тим, при складенні оскаржуваної постанови, відповідачем не було вказано підставу, яка б взагалі надавала право зупиняти транспортний засіб позивача та доказів вчинення ним будь-якого правопорушення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор поліції порушив порядок притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, встановлений нормами вищевказаних законів та Кодексом України про адміністративні правопорушення, так як зупинив транспортний засіб без передбачених законом причин та за відсутності на момент зупинки доказів порушення водієм Правил дорожнього руху України, тобто вчинення будь-якого адміністративного правопорушення пов`язаного із керуванням транспортним засобом.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд, який у рішенні від 17.07.2019 зробив висновок, що інспектором «не надано доказів вчинення водієм будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникло б право вимагати документи на транспортний засіб» (справа №334/305/17). Постанову поліції визнано незаконною та скасовано. Рішення є остаточним і оскарженню не підлягає.

Поліцейські повинні врахувати зазначену позицію Верховного суду та припинити практику безпідставних зупинок.

Крім того, і суду не надано належних доказів, які вказували на порушення правил дорожнього руху позивачем.

За визначенням, наведеним у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в її вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, відповідачем перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об`єктивних доказів (свідчень, відеодоказів або інших відомостей), необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху зібрано не було, таких доказів постанова не містить, очевидців вчиненого правопорушення до розгляду справи не залучалося і не допитувалося. Не надані докази і в судове засідання. Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати, як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Так, у своїй Постанові від 26.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.

Крім того, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 23 червня 2018 року серії ЕАВ № 1258768 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл від 23 червня 2018 року № , та НОМЕР_2 не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17 та ВС/КАС у справі №337/3389/16-а від 30 травня 2018р.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою від 23 червня 2019 року позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за те, що він керував автомобілем GREAT WALL HAVAL M4 ДНЗ НОМЕР_3 та порушив правила дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено».

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Натомість, в мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1258768 від 23 червня 2019 року відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу про обставини вчинення правопорушення.

Таким чином відсутність об`єктивних, достовірних та допустимих доказів, які не зазначені в оскаржуваній постанові, не спростовують пояснення позивача та будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на його користь, відтак, наявність в матеріалах справи лише постанови не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наведене сформував висновок наступного змісту відповідач не звільняється від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.(ВС/КАС: № 537/2088/17,15.05.19).

Крім того, відмова в клопотанні про розгляд справи за місцем проживання порушника відповідачем була повністю проігнорована.

Частиною 1 статті 59 та частині 2 статті 64 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд; статті 2, пункту З статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, де зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту та можливість вільного вибору захисника; принципу 1 «Основних принципів, що стосуються ролі юристів», прийнятих восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками, який передбачає, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту й відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях судочинства.

Із метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, в цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Указані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Рішенням КС України у справі № 5-рп/2015, розтлумачено ст. 276 КУпАПнаступним чином: "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.» Суд прийшов до висновку, що інспектор не мав право виносити адмінпостанову на місті зупинки автомобілю, повинен був це здійснити в приміщенні управління поліції, з розглядом клопотань водія, роз`ясненням йому прав та надання можливості водію скористатись правовою допомогою.

Зазначені норми відповідачем дотримані не були.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях».

Якщо є підстави вважати, що вчинено адміністративне правопорушення, складається або протокол, або виноситься постанова в залежності від складу правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

А відповідно до ч. 3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, позивач повністю заперечував свою вину, а відповідачем не вживалися дії, передбачені ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що в наведених положеннях кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, факт порушення Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду доводить патрульна поліція.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також, позивач вказує на той факт, що дорожній знак встановлений з порушенням ДСТУ 4100:2014 так, як будь яких попереджувальних знаків, табличок чи додаткових знаків так як і розмітки перед перехрестям, на перехресті не встановлено.

Крім того знак встановлено не на в`їзді, а за метрів 30 після перехрестя на АЗС, що вбачається з відео НОМЕР_1 та відео НОМЕР_2 .

Так як, знак називається «В`їзд заборонено» то логічно буде зазначити, що даний знак має встановлюватися саме на в`їзді на ділянку шляху на яку він має розповсюджуватися.

Загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 "Про Правила дорожнього руху".

Згідно пункту 10.5.20 національного стандарту ДСТУ 4100-2014 - Знак 3.21 «В`їзд заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити в`їзд усіх транспортних засобів у випадках, коли треба: запобігти зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом, при цьому на дорогах з декількома проїзними частинами, відокремленими одна від одної бульваром або підійнятою розділювальною смугою, знак 3.21 допускається установлювати для кожної проїзної частини з одностороннім рухом; запобігти виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організувати відокремлений в`їзд і виїзд на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, АЗС тощо; заборонити в`їзд на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9.

Табличка 7.9 "Смуга руху" визначає смугу руху, на яку поширюється дія знака або світлофора.

Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

У разі установлення знака 3.21 на ділянці дороги між перехрестями, на початку ділянки повинен бути установлений попередній знак 3.21 з табличкою 7.1.1.

Табличка 7.1.1 "Відстань до об`єкта" позначає відстань від знака до початку небезпечної ділянки, місця запровадження відповідного обмеження або певного об`єкта (місця), розташованого попереду за ходом руху.

Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

Будь яких попереджувальних знаків, табличок чи додаткових знаків, так як і розмітки перед перехрестям, на перехресті не встановлено.

Крім того знак встановлено не на в`їзді, а за метрів 30 після перехрестя на АЗС, що підтверджується наданим відповідачем відео НОМЕР_1 та відео НОМЕР_2 .

Згідно Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ) (п.10.1.1.) Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки. Відповідно до п.10.2.3. ДСТУ, знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м. а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки. На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або по лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Касаційний адміністративний суд Верховного суду у своїй постанові від 14 серпня 2019 року у справі №199/8466/16 вказав, що розташування дорожнього знаку з порушенням ДСТУ 4100:2014 є підставою для скасування штрафу, накладеного за його порушення.

Відповідачем не надано доказів того, що знак «в`їзд заборонено» установлений згідно норм ДСТУ 4100-2014.

Положеннями ч.1 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані суду достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку щодо неправомірності дій відповідача під час складання оскаржуваної постанови та про необхідність скасування такої.

Щодо тверджень відповідача, що позовна вимога про визнання дій протиправними містить у собі немайновий характер та не оплачена судовим збором, суд зазначає наступне.

Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України у справі №21-3944а16 від 14.03.2017 р. вказала, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Відповідно до ст. 288 КУпАП та постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 23 січня 2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом про судовий збір. Відтак судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи, що у відповідності до п. 2 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.9, ч.2 ст.122, ст.222, 245, 247, 251, 280 КУпАП, ст. 2, 9, 72, 76, 77, 162, 205, 229, 241-246, 255, 257, 262, 263, 286 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Руслана Володимировича про визнання дій інспектора ДПС протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 2-ї роти 1 го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Дрезналя Руслана Володимировича серії ЕАВ № 1258768 від 23.06.2019 року за порушення зафіксованому не в автоматичному режимі і притягнення до відповідальності ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн., за порушення п. 8.4 ПДР та невиконання вимог дорожнього знаку 3.21 в`їзд заборонено, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: В.О. Прилуцький