Справа № 420/5170/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5170/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 - за паспортом

від відповідача: Стоян В. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» (, 66850, Одеська обл., Ширяївський район, с. Армашівка, вул. Лесі Українки, 27) про стягнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 16 112, 32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До суду 02 вересня 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» про стягнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 16 112, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом від 27 червня 2019 року №82 о/с позивача звільнено з військової служби в органах ДКВС України з 01.07.2019 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про поліцію» (за власним бажанням).

У позовній заяві позивач зазначив, що при звільненні зі служби відповідачем не виплачено позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, доказом чого є довідка про розрахунок щодо виплати грошової компенсації за неотримане мною належне речове майно від 19.08.2019 року №08 у сумі 16 112, 32 грн.

Враховуючи те, що відповідачем до теперішнього часу не сплачено позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 24 вересня 2019 року після усунення позивачем недоліків, що зумовили залишення позову без руху, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 22 жовтня 2019 року.

До суду 11 жовтня 2019 року (вхід. №37264/19) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до п.12. ст. 2 Бюджетного кодексу України, державна установа «Ширяївський виправний центр (№111)» є бюджетною неприбутковою установою, яка входить до складу ДКВС України та фінансується з Державного бюджету України та відповідно до абз. 2 п.22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року, грошова компенсація виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, державній установі «Ширяївський виправний центр (№111)» не були виділені бюджетні асигнування на компенсацію за речове майно, а тому виплатити позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна не має можливості.

До суду 15 жовтня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволені позовних вимог.

На перше судове засідання з`явився позивач та на відкритому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Також на перше судове засідання з`явився представник відповідача, який позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив відмовити повністю у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд встановив такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.8-9).

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у період з 31.01.2013 року по 01.07.2019 року проходив службу у державній установі «Ширяївський виправний центр (№111)» (а.с.14-15).

Так, матеріалами справи підтверджено, що наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області 31 січня 2013 року від 5 о/с позивач був прийнятий на службу в органи ДКВС України.

Наказом державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» від 27 червня 2019 року №82 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » було звільнено за пунктом 7 (за власним бажанням) частини1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» з 01 липня 2019 року та відповідно до п. 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку зі звільненням сплачено грошову компенсацію капітану внутрішньої служби ОСОБА_1 черговому помічнику начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Ширяєвський виправний центр (№111) за невикористану чергову відпустку за 2019 рік в кількості 6 (шість) діб (а.с.11-12).

Суд встановив, що 01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» з рапортом, в якому просив видати довідку про розрахунок щодо виплати грошової компенсації замість належних до видачі предметів форменого одягу (а.с.13).

Державна установа «Ширяєвський виправний центр (№111)» підготувала та видала позивачу довідку №08 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 у розмірі 16 112,32 грн. (а.с.16-17).

Суд встановив, що відповідач визнає факт нарахування грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 у розмірі 16 112,32 грн.

Також відповідачем надана суду довідка від 08.10.2019 року № 5-1302/Грв про те, що в кошторисі ДУ «Ширяївський виправний центр (№ 111) на 2019 рік бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за неотримані належні до видачі предмети речового майна особам, які звільнені зі служби, не передбачено.

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2ст. 23 Закону України № 2713- IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами передбачений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затвердженим 14.08.2013 постановою Кабінету Міністрів України № 578 (надалі - Порядок № 578).

Відповідно до п. 2 Порядку № 578, речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Згідно з п. 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з п. 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 Порядку №578. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).

Відповідно до п. 22 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби.

З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення особи з служби у неї виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви (рапорту) за місцем служби.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» від 27 червня 2019 року №82 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» звільнено за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01 липня 2019 року.

Також суд встановив, що 01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» з рапортом, в якому просив видати довідку про розрахунок щодо виплати грошової компенсації замість належних до видачі предметів форменого одягу (а.с.13), тобто позивач реалізував своє право щодо подання рапорту (заяви) про бажання отримати компенсацію замість належних до видачі предметів форменого одягу.

Державна установа «Ширяєвський виправний центр (№111)» підготувала та видала позивачу довідку №08 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 у розмірі 16 112,32 грн. (а.с.16-17), тим самим виконала приписи пункту 60 Порядку № 578.

Між тим, вказана сума компенсації позивачу не була виплачена.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, вказана сума компенсації не була виплачена на користь позивача, у зв`язку з тим, що в кошторисі ДУ «Ширяївський виправний центр (№ 111) на 2019 рік бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за неотримані належні до видачі предмети речового майна особам, які звільнені зі служби не передбачено, що підтверджено довідкою від 08.10.2019 року № 5-1302/Грв.

На обґрунтування вказаних доводів, відповідач посилається на абзац 2 п. 22 Порядку № 758, в якому передбачено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Між тим, суд не бере до розгляду посилання позивача на абз. 2 п. 22 Порядку № 578, оскільки вказаний пункт Порядку не регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до п. 22 цього Порядку,особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Та другим абзацом пункту 22 передбачено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Як видно, пункт 22 Порядку № 578 не регулює питання щодо виплати компенсації у разі звільнення, а регулює питання отримання компенсації за речового майна під час проходження служби.

У свою чергу, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у державної установи «Ширяївськй виправний центр» (№111)» бюджетних асигнувань на компенсацію за речове майно, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, як вже було зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України № 2713- IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів, оцінки кожного окремо та в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та належать задоволенню повністю.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що відповідачем нараховано позивачу грошову компенсацію за неотримане речове мано у розмірі 16112, 32 згідно з довідки від 19.08.2019 року №08, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення належать задоволенню шляхом зобов`язання державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 16 112, 32 грн. відповідно до довідки №08 від 19.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд доходить висновку щодо стягнення з державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» (, 66850, Одеська обл., Ширяївський район, с. Армашівка, вул. Лесі Українки, 27) про стягнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 16 112, 32 грн., - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати державну установу «Ширяївський виправний центр (№111)» (, 66850, Одеська обл., Ширяївський район, с. Армашівка, вул. Лесі Українки, 27) виплатити ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 16 112, 32 грн.(шістнадцять тисяч сто дванадцять гривень 32 копійки) відповідно до довідки №08 від 19.08.2019 року.

Стягнути з державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» (, 66850, Одеська обл., Ширяївський район, с. Армашівка, вул. Лесі Українки, 27) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 28» жовтня 2019 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.