Справа № 340/2494/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року справа № 340/2494/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, вул. Ю.Поправки,6, офіс 15, м. Київ, 02094

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Банк Форвард", вул. Саксаганського,105, м. Київ

про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни:

- про відкриття виконавчого провадження №59894414 від 27.08.2019р.;

- про арешт коштів боржника №59894414 від 09.09.2019р.;

- про стягнення з боржника основної винагороди №59894414 від 09.09.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувані постанови є протиправними оскільки позивач зареєстрована та фактично проживає в м. Кропивницький, тому у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ відсутні були правові підстави для прийняття оскаржуваних постанов.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 оку відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с.1).

Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування.

Пояснень щодо позову та відзиву від відповідача та третьої особи не надходило.

У судове засідання учасники справи не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У такому випадку фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснюється.

Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступного висновку.

27.08.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59894414 з виконання виконавчого напису №1637 від 31.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 24494,63 грн. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (а.с. 12-13).

У вказаному виконавчому провадженні приватним виконавцем Вольф Т.Л. 09.09.2019 року винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 2449,46 грн. та про арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1 , які містяться на її банківських рахунках, у межах суми 28944,09 грн.(а.с.17-18).

Отримавши поштою 25.09.2019 року постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с. 15-16), позивач дізналася про постанови приватного виконавця від 09.09.2019 року.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частин 1, 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, серед іншого, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (ч. 2 ст. 24 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 (а.с.10).

З матеріалів справи судом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 зазначена в оскаржуваних постановах, тобто вказана інформація про місце проживання була відома відповідачу.

Отже, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Суд дійшов висновку, що відповідач протиправно всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "Банк Форвард" , є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ, вул. Саксаганського,105), а тому відповідач вважає, що під час прийняття виконавчого документа до виконання про стягнення з ОСОБА_1 коштів, ним не було порушено вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Слід зазначити, що за вищевказаною адресою знаходиться і стягувач у виконавчому провадженні ВП59894414.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою НБУ від 19.10.2005 р. "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30.04.2010 р.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що на картковому рахунку відкритому в АТ "Банк Форвард" знаходяться грошові кошти, що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно, місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач не довів, що позивач мав будь-які договірні правовідносини з АТ "Банк Форвард", та має власні кошти на карткових рахунках.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження №59894414 від 27.08.2019 року.

З огляду на те, що відповідач не мала повноважень на вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1673 від 31.07.2019 року, суд також визнає протиправними та скасовує спірні постанови від 09.09.2019 року про накладення арешту на кошти боржника та стягнення з боржника основної винагороди, що винесені приватним виконавцем в межах цього виконавчого провадження.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету; бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Відповідач у справі - приватний виконавець Вольф Т.Л. - у спірних правовідносинах є спеціальним суб`єктом владних повноважень, проте не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки не є бюджетною установою та не утримується за рахунок бюджету.

Відтак, здійснені позивачкою витрати на оплату судового збору у сумі 2305,20 грн. (а.с. 3,4) слід стягнути на її користь з відповідача як із самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №59894414 від 27.08.2019р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника №59894414 від 09.09.2019р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди №59894414 від 09.09.2019 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 2305,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко