Справа № 160/5994/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 160/5994/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
27.06.2019 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" (далі відповідач), в якому просить:
- стягнути податковий борг з Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" на користь державного бюджету в сумі 1 180 186,16 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що Приватне акціонерне товариство "Царичанський завод мінводи" має податковий борг за період з 06.11.2016 року по 15.06.2018 року в загальній сумі 1 180 186,16 грн., в тому числі основний платіж 637 052,24 грн., штрафні санкції 399 121,15 грн., пеня 144 012,77 грн. В добровільному порядку вказаний податковий борг відповідачем не сплачується у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.
16.10.2019 року представника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у встановлений судом строк в ухвалі про відкриття провадження відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу судом вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши подані сторонами документи суд встановив наступне.
Приватне акціонерне товариство "Царичанський завод мінводи" має податковий борг за період з 06.11.2016 року по 15.06.2018 року в загальній сумі 1 180 186,16 грн., в тому числі основний платіж 637 052,24 грн., штрафні санкції 399 121,15 грн., пеня 144 012,77 грн.
При цьому податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в результаті нарахування пені складає 94 798,72 грн., податковий борг по військовому збору в результаті нарахування пені складає 2 486,72 грн..
Також наявний податковий борг зі штрафних санкцій на загальну суму 63 671,65 грн. у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань за штрафними санкціями, нарахованих контролюючим органом за податковими повідомленнями-рішеннями № 000303433 від 05.12.2016 року на суму 3 119,78 грн. та № 000304433 від 05.12.2016 року на суму 60 551,87 грн.
Крім того, нарахована пеня відповідно п.п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України в сумі 9 881,80 грн. на суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань.
Також підприємство має податковий борг адміністративним штрафам та іншим санкції (код платежу 21081103), який виник в результаті нарахування пені в сумі 3 596,87 грн. на суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Згідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справлення податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України .
Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний у встановленому порядку вести облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (п.49.1ст.49 Податкового кодексу).
Відповідно до пункту57.1 статті57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1. статті 14 цього ж Кодексу податковий борг-сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Суд встановив, що платником податку були подані розрахунки земельного податку, проте, у встановлений строк суми податкових зобов`язань не сплачені.
Відповідно до пункту 59.1статті59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Так, на виконання даної норми, податковим органом надсилались відповідачу податкова вимога від 05.05.2015 року № 2356-04, яка отримана 05.05.2015 року, що підтверджується підписом головного бухгалтера на корінці вимоги (а.с.18).
Пункт 59.5 ст. 59 ПК України визначає, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Докази оскарження податкової вимоги відсутні.
Крім того, вказаною ухвалою також визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;
- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли через відмову боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючи (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цією статті не поширюється дія мораторію.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"№2343-ХІІ (надалі - Закон №2343-ХІІ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі -ГПК), іншими законодавчими актами України.
Згідно ч.1 статті 6 Закону №2343-ХІІ, пункту 2статті 12 ГПК справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника.
Відповідно до ч.2статті 6 цього Закону право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.
У відповідності до частини 10 статті 7 Закону № 2343-ХІІ до заяви кредитора - органу державної податкової служби чи інших державних органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), додаються докази вжиття заходів до отримання заборгованості по обов`язкових платежах у встановленому законодавством порядку.
Згідно ч.1 статті 11 Закону №2343-ХІІ суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, виносить і направляє сторонам та державному органу з питань банкрутства ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказується про прийняття заяви до розгляду, про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення розпорядника майна, дату проведення підготовчого засідання суду, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Згідно ч. 5 цієї статті з метою виявлення всіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, суддя у підготовчому засіданні виносить ухвалу, якою зобов`язує заявника подати до офіційних друкованих органів у десятиденний строк за його рахунок оголошення про порушення справи про банкрутство.
Після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону (ч.15 вказаної вище статті).
Положення статті 12 Закону №2343-ХІІ встановлюють, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Відповідно до вимог абзаців першого, третього частини першої, частин другої, третьої статті 14 Закону №2343-ХІІ конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.
Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обґрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд. Рішення боржника про невизнання вимог може бути оскаржене до господарського суду, що порушив провадження у справі про банкрутство.
Тобто, критерієм поділу кредиторів на конкурсних та поточних є час виникнення вимоги щодо грошового зобов`язання боржника відносно рішення господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство.
Якщо вимоги до боржника виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та їх вимога не забезпечена заставою майна боржника, такий кредитор набуває статусу конкурсного, якщо після - поточного.
Згідно наданих пояснень (а.с.123), Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вважає, що дія мораторію поширюється лише на вимоги конкурсних кредиторів, при цьому зазначаючи, що у даних правовідносинах контролюючий орган є поточним кредитором.
Проте, суд вважає такі висновки позивача хибними, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (ч. 1 ст. 19 Закону № 2343-XII).
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (ч. 3 ст. 19).
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів. (ч. 5 ст. 19).
На даний час, розгляд справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" триває, а саме знаходиться на стадії процедури розпорядження майном.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що штрафні санкції за порушення строку сплати податків та інших обов`язкових платежів (стягнення яких, серед іншого, є предметом розгляду даної справи), передбачені нормами чинного законодавства відповідачу не повинні нараховуватись, оскільки, законом передбачена загальна заборона на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Заборона на нарахування штрафних санкцій та пені триває протягом дії періоду мораторію та поширюється як на конкурсну заборгованість, що виникла до моменту порушення справи про банкрутство, так і на поточну заборгованість, що виникла після порушення справи про банкрутство.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 2340/4250/18 та від 11.09.2018 року у справі № 823/2240/17.
Таким чином суд приходить до висновку, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.
Як було раніше встановлено судом предметом розгляду даної справи є стягнення з Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" заборгованості з податків, зборів та інших обов`язкових платежів на загальну суму 1 180 186,16 грн.
Відповідно до довідки про час виникнення заборгованості, яка була надана позивачем (а.с. 12-14) вказана сума податкового боргу виникла після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, відноситься до поточної заборгованості та включає в себе наступні складові:
- заборгованість по пені з податку на доходи фізичних осіб в сумі 94 798,72 грн.;
- заборгованість по пені по платежу військовий збір 2486,72 грн.;
- заборгованість по рентній платі за використання спеціальне води в загальній сумі 296 266,63 грн. (в тому числі 222 266,63 грн. самостійно визначені платником податкові зобов`язання, 63 671,65 грн. нарахування штрафних санкції за податковими повідомленнями-рішеннями та 9 881,80 грн пеня);
- заборгованість по платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення в загальній сумі 155 563,24 грн. (в тому числі 83 681,90 грн. самостійно визначені платником податкові зобов`язання, 61 239,24 грн. нарахування штрафних санкції за податковими повідомленнями-рішеннями та 10 642,10 грн пеня);
- заборгованість з ПДВ в загальній сумі 286 174,31 грн. (в тому числі 32 597,00 грн. самостійно визначені платником податкові зобов`язання, 253 316,98 грн. нарахування штрафних санкції за податковими повідомленнями-рішеннями та 260,33 грн пеня);
- заборгованість з земельного податку з юридичних осіб в сумі 82,52 грн. (самостійно визначені платником податкові зобов`язання);
- заборгованість з орендної плати з юридичних осіб в загальній сумі 339 985,27 грн. (в тому числі 296 745,76 грн. самостійно визначені платником податкові зобов`язання, 20 893,28 грн. нарахування штрафних санкції за податковими повідомленнями-рішеннями та 22 346,23 грн пеня.);
- заборгованість з надходження від викидів забруднюючих речовин в загальній сумі 1 231, 88 грн. (самостійно визначені платником податкові зобов`язання);
- заборгованість з адміністративних штрафів та інших санкцій в загальній сумі 3 596,57 грн. (пеня.).
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням попередніх висновків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення з відповідача заборгованості в частині самостійно нарахованих грошових зобов`язань на наступними платежами:
- по рентній платі за використання спеціальне води в сумі 222 713,18 грн.
- по платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення в сумі 83 681,90 грн.;
- по ПДВ в сумі 32 597,00 грн.;
- по земельному податку з юридичних осіб в сумі 82,52 грн.;
- по орендній платі з юридичних осіб в сумі 296 745,76 грн.;
- по надходженню від викидів забруднюючих речовин в сумі 1 231, 88 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення сум нарахованих штрафних санкцій за податковими повідомленнями рішеннями та пені задоволенню не підлягають.
Оскільки спір вирішено частково на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути податковий борг з Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" на користь державного бюджету в сумі 637 052,24 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.10.2019 року.

Суддя О.В. Серьогіна