Справа № 120/2817/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

22 жовтня 2019 р. Справа № 120/2817/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Тетяни Михайлівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення 33 сесії 7 скликання Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.06.2019 року «Про повторний розгляд заяви ОСОБА_2 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки»;

зобов`язати Стадницьку сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 22.09.2017 року та прийняти за наслідком розгляду заяви та поданих документів рішення про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,5691 га розташованої в АДРЕСА_1 , із них площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд та площею 0,3191 га для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017 року.

Рішенням 15 сесії 21 скликання від 10.03.1994 року позивачу передавалась земельна ділянка у власність площею 0, 6300 га., на якій знаходиться вказаний будинок.

Рішенням 33 сесії 7 скликання Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.06.2019 року «Про повторний розгляд заяви ОСОБА_2 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки» вдруге відмовлено ОСОБА_2 у наданні такого дозволу з посиланням на невідповідність місця розташування зазначеного об`єкта вимогам містобудівної документації, схемі землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці с. Стадниця.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 9 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 02.10.2019 року.

02.10.2019 року судове засідання відкладено в зв`язку з не наданням відповідачем витребуваних доказів.

22.10.2019 року в судове засідання з`явився представник позивача.

В судовому засіданні судом поставлено на розгляд питання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, так як спірні правовідносини мають приватно - правовий характер.

Представник позивача не заперечував проти закриття провадження у справі із зазначених підстав та поклався на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись цей спір, суд виходить із таких міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень міститься у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, згідно якої суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Водночас неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд установив, що предметом спору у цій справі є перевірка законності рішення Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.06.2019 року щодо відмови в наданні дозволу на складення проекту землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки площею 0,5691гаа для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства.

З матеріалів позовної заяви та доданих документів вбачається, що зазначена земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, яка передавалась у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства рішенням 15 сесії 21 скликання від 10.03.1994 року. Але оформлення права власності на неї позивачем не здійснено. Позивач користується зазначеною земельною ділянкою, на ній знаходиться будинковолодіння, що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Враховуючи зазначене, суд звертає увагу, що позовні вимоги у справі спрямовані на захист майнового права на конкретну земельну ділянку, що вже перебуває у користуванні позивача з огляду на розташування на ній належного йому об`єкта приватної власності (житлового будинку). Метою пред`явлення позову є усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, на яку, на думку позивача, він має право.

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Предметом розгляду в даній справі є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, оскільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку під належними йому на праві приватної власності об`єктами нерухомості, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією щодо застосування норм права щодо юрисдикції викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року по справі №921/158/18 (провадження № 12-28гс19), від 13 лютого 2019 року по справі № 706/563/15-а (провадження №11-1218апп18), від 13 березня 2019 року по справі №461/1221/16 (провадження №14-577цс18) та від 5 грудня 2018 року по справі № 713/1817/16-ц.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі єдністю судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 36 Закону № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як випливає із норми ч. 6 ст. 346 КАС України, завдання забезпечувати єдність судової практики із питань предметної юрисдикції судових спорів покладено на Велику Палату Верховного Суду.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

П.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За змістом ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

П.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зазначений спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі необхідно закрити. Суд роз`яснює позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції місцевого загального суду та має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 248, 256 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча пятсот тридцять шість гривень 80 копійок), який сплачений при зверненні до адміністративного суду відповідно до квитанцій ПриватБанку 0.0..1 від 30.08.2019 року на суму 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) та № 0.0..1 від 30.08.2019 року на суму 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Роз`яснити позивачу, що даний спір підпадає під юрисдикцію місцевого загального суду та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 28.10.19

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна