Справа № 320/5806/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

28 жовтня 2019 року справа № 320/5806/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву Громадської організації "Зелений патруль міста Вишневе" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвестконтакт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Евро 2000" про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Громадська організація "Зелений патруль міста Вишневе" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвестконтакт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Евро 2000", в якому позивач просить суд:

- заборонити ТОВ "Будінвестконтакт", ТОВ "Євро 2000" здійснювати будівництво багатоквартирного житлового кварталу на земельній ділянці в м. Вишневе Київської області в межах вулиць Святошинська та Машинобудівників за кадастровим номером :01:009:0007, площею 10,2516 га.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина п`ята статті 125 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами першим та п`ятим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір за змістом пункту другого частини першої статті 4 КАС України це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

При цьому, пунктом сьомим частини першої статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, за змістом вказаних положень справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає особа, законодавчо уповноважена владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владно-управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, особою, якій делеговано відповідні повноваження у сфері управління, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

У даному випадку, до суду звернулась Громадська організація «Зелений патруль міста Вишневого» із позовною вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвестконтакт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Евро 2000" про заборону ТОВ "Будінвестконтакт", ТОВ "Євро 2000" здійснювати будівництво багатоквартирного житлового кварталу на земельній ділянці в м. Вишневе Київської області в межах вулиць Святошинська та Машинобудівників за кадастровим номером :01:009:0007, площею 10,2516 га.

У той же час, позивач не є суб`єктом владних повноважень в розумінні наведених вище положень процесуального закону, не здійснює публічно-владних управлінських функцій у заявлених відносинах та відсутні підстави для висновку про делегування позивачу здійснення публічно-владних управлінських функцій у заявлених відносинах.

За відсутності законодавчо встановленого делегування громадській організації повноважень та функцій державних та контролюючих органів, не державні органи не можуть перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, у тому числі в частині реалізації функцій щодо звернення до суду на реалізацію визначеної законом для державних органів компетенції.

Наведене випливає з положень статті 6 Конституції України, відповідно до якої державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відтак, як за складом осіб, так і за характером відносин, даний спір не є публічно-правовим спором.

Щодо посилання позивача на положення Орхуської конвенції, слід зазначити наступне.

Відповідно до Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, ратифікованої Законом України від 6 липня 1999 року № 832-XIV, яка набрала чинності для України 30.10.2001 року (Орхуська конвенція, далі - Конвенція) кожна зі Сторін гарантує, зокрема, право на участь громадськості в процесі прийняття рішень і на доступ до правосуддя з питань, що стосуються навколишнього середовища, відповідно до положень цієї Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції кожна зі Сторін у рамках свого національного законодавства гарантує кожній особі, яка вважає, що її запит з отримання інформації відповідно до умов Статті 4 було проігноровано, неправомірно відхилено частково чи повністю, неадекватно задоволено, або підхід до розгляду такого запиту не відповідав положенням зазначеної статті, доступ до процедури розгляду прийнятого рішення в суді або іншому незалежному та неупередженому органі, заснованому згідно зі законом.

У випадках, коли передбачається такий перегляд рішення в суді, Сторона гарантує такій особі доступ до визначеної законом швидкої процедури, яка не потребує оплати або передбачає мінімальні тарифи для перегляду справи державним органом або її розгляду незалежним і неупередженим органом, який не є судовим.

Остаточні рішення, що приймаються відповідно до пункту 1, є обов`язковими для виконання державним органом, який володіє відповідною інформацією. Причини вказуються у письмовій формі, принаймні у випадках, коли в доступі до інформації було відмовлено відповідно до цього пункту.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції крім процедур перегляду, передбачених вище пунктами 1 і 2, і без їх порушення, кожна зі Сторін забезпечує представникам громадськості, коли вони відповідають передбаченим законодавством критеріям, якщо такі є, доступ до адміністративних або судових процедур для оскарження дій або бездіяльності приватних осіб і громадських органів, які порушують положення національного законодавства, що стосується навколишнього середовища.

Таким чином, наведені норми Конвенції у своїй сукупності надають Сторонам Конвенції право самостійно визначати на національному (законодавчому) рівні випадки та критерії, за яких представники громадськості набувають певних повноважень та прав, у тому числі щодо наділення їх функціями природоохоронних органів (організацій), зокрема в частині права вимагати заборони діяльності.

Однак, у даному конкретному випадку відсутні підстави для висновку, що чинним законодавством України окремий суб`єкт (позивач у справі) у відносинах з приватним суб`єктом наділений функціями органу державної влади у сфері застосування природоохоронного законодавства щодо заборони підприємницької діяльності або ж йому делеговані повноваження такого державного органу, що вказує на те, що вказане положення Конвенції не застосовано до даного випадку.

Більш того, за критеріями та правилами частини третьої статті 9 Конвенції, які передбачають можливість оскарження дій або бездіяльності приватних осіб, позивач не оскаржує таких дій у відносинах з юридичними особами, які заявлені відповідачами у справі, що могло б за певних умов та підстав зумовлювати виникнення юридичного спору, на який поширюється юрисдикція судів (ч. 3 ст. 124 Конституції України) та зумовлювати його вирішення, що у сукупності також вказує на те, що положення частини третьої статті 9 Конвенції не поширюються на даний випадок.

Відтак, у даному випадку взагалі відсутній не тільки публічно-правовий спір, але й юридичний спір взагалі.

Між тим, відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У даному випадку таких критеріїв при зверненні із позовом до суду не досягнуто.

В рамках правил частини третьої статті 9 Конвенції позивачем такий спір навіть і не заявлений (про оскарження дій та/або бездіяльності).

По суті заявлена вимога про заборону діяльності, тобто вжиття обмежувальних заходів, щодо реалізації яких позивач не наділений визначеною законами України компетенцію (щодо права на звернення до суду замість державних органів), що узгоджується з визначеною Конвенцію свободою формування державами-учасницями на національному (законодавчому) рівні правил і процедур реалізації положень частини третьої статті 9 Конвенції.

Суд зазначає, що у даному випадку поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене, за заявлених обставин та підстав позову, у даному конкретному випадку заявлені вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підпадають під судову юрисдикцію, оскільки відсутній юридичний спір.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Громадської організації "Зелений патруль міста Вишневе" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвестконтакт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Евро 2000" про зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту ухвали 28.10.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.