Справа № 802/1265/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

17 жовтня 2019 р. Справа № 802/1265/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Закарлюки В.Д.,

представника відповідачів: Короткевича М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командира військової частини НОМЕР_1 (командира військової частини НОМЕР_2 ) генерал-майора ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_3 (військової частини польова пошта НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, скасування наказів, поновлення на службі,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командира військової частини НОМЕР_1 (командира військової частини НОМЕР_2 ) генерал-майора ОСОБА_2 (далі відповідач 1), командира військової частини НОМЕР_3 (військової частини польова пошта НОМЕР_4 ) (далі відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, скасування наказів, поновлення на службі.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується із прийнятими позивачами Наказами, якими його звільнено з військової служби у запас за п. "г" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", посилаючись на порушення порядку його звільнення, який передбачений "Положенням проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України". В подальшому, у своїй заяві від 19.07.2019 року позивач також вказав, що на його переконання Командувач військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командира військової частини НОМЕР_1 (командира військової частини НОМЕР_2 ) не мав правових підстав для видачі оскаржуваного наказу, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 15.07.2015 про ліквідацію військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 25.05.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 20.06.2018.

Ухвалою від 04.07.2018 зупинено провадження у справі до надходження з Тростянецького об`єднаного районного військового комісаріату Вінницької області витребуваних матеріалів особової справи ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.

01.08.2018 на виконання вимог ухвали суду від 04.07.2018 Тростянецьким об`єднаним районним військовим комісаріатом Вінницької області супровідним листом за вх. №32500 до суду надано витребувані матеріали особової справи ОСОБА_1 .

Ухвалою від 06.08.2018 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 13.09.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 календарних днів.

Ухвалою суду від 10.10.2018 зупинено провадження у справі до вирішення першою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду заяви засудженого ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015, ухвал Апеляційного суду Одеської області від 10.05.2016, 11.05.2016 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.03.2017 прийнятих у кримінальній справі №504/2458/15К.

Ухвалою від 07.02.2019 поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 16.07.2019.

Ухвалою від 20.08.2019 витребувано в військової частини НОМЕР_2 та зобов`язано надати суду в строк до 17.09.2019 інформацію про юридичну особу - військову частину НОМЕР_2 (Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), а саме: її правовий статус в грудні 2017 року; в разі ліквідації (реорганізації) - відомості про її правонаступника. Оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 17.09.2019. Призначено підготовче судове засідання на 17.09.2019.

Ухвалою від 17.09.2019 за згодою сторін закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 09.10.2019.

Ухвалою від 17.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача від 17.10.2019 про призначення експертизи.

У судовому засіданні 17.10.2019 позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви від 19.07.2019 за вх. №37408 (відповіді на відзив). Зокрема, зазначили, що на час прийняття вказаного наказу про звільнення ОСОБА_1 , державну установу за кодом ліквідовано 15.07.2015 засновником - Міністерством оборони України. Відтак, на переконання сторони позивача звільнення ОСОБА_1 відбулось неналежним суб`єктом, що свідчить про протиправність оскаржуваних наказів.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 124-128) та поясненнях по справі від 17.10.2019 за №49520 (надані на виконання ухвали суду від 20.08.2019).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу із наказу № 8 від 11.01.2016 старший лейтенант ОСОБА_1 був призначений наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 31.12.2015 за №964 на посаду начальника розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (в/ч НОМЕР_3 ) Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, який прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 та з 11. 01.2016 був зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення.

В подальшому, згідно наказу командира № 254 від 01.10.2016 старший лейтенант ОСОБА_1 був призначений на посаду командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини польова пошта НОМЕР_4 (в/ч НОМЕР_3 ) та приступив до виконання службових обов`язків за посадою старший лейтенант, шпк «капітан».

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015 винесеним у кримінальній справі за №504/2458/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнити від покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 3 (трьох) років випробувального терміну ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 апеляційну скаргу було залишено без задоволення. Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015 змінено. Виключено із вироку обов`язок ОСОБА_1 , згідно ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017 вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Як повідомив представник відповідачів, 19.08.2017 на адресу Військової частини НОМЕР_3 надійшов лист від Військової частини НОМЕР_5 з документами від голови Комінтернівського районного суду Одеської області щодо засудженого ОСОБА_1 з завіреними копіями вироку суду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( військової частини НОМЕР_2 ) №229 від 26.12.2017 ОСОБА_1 був звільнений у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «г» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили).

Також, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 за № 70 від 27.03.2018, позивач був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. З вказаним наказом позивач був ознайомлений під розпис 27.03.2018, про що свідчать досліджені в судовому засіданні матеріали особової справи ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з прийнятими відповідачами наказами та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив їх скасувати.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «г» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Крім того, відповідно до пункту 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Таким чином, враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносини в Україні діє особливий період, звільнення військовослужбовців як строкової військової служби, так і військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, здійснюється за підставами, визначеними частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Отже, з дати набрання законної сили обвинувальним вироком суду виникає обов`язок звільнити з військової служби військовослужбовця, якому призначено покарання, у тому числі, у вигляді позбавлення волі.

Нормами статті 51 Кримінального кодексу України чітко визначено вичерпний перелік видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких і позбавлення волі на певний строк (пункт 11 частини 3).

Звільнення від відбування покарання з випробувальним терміном відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України не є видом покарання відповідно до норм Кримінального кодексу України, а є правом суду, який призначив покарання особі, визнаній винною у вчиненні злочину, та застосовується судом, у разі якщо суд, враховуючи обставини справи, особу підсудного та тяжкість вчиненого злочину дійде висновку, що залишення такої особи у суспільстві не призведе до негативних наслідків та вчинення особою нових кримінальних правопорушень, а виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Оскільки приписи п. «г» ч.8 ст.26 Закону пов`язують необхідність звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії особливого періоду саме з фактом набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, та не встановлюють особливостей застосування даних положень у залежності від того, чи відбуває засуджений покарання реально, чи його звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном, твердження позивача про відсутність підстав для звільнення відповідачем є помилковим.

Відповідно до ст. 246 Указу Президента Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі, та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням. При прийнятті рішення про залишення зазначених військовослужбовців на військовій службі враховуються високі професійні, ділові та моральні якості військовослужбовців, нагальна потреба в таких фахівцях, попереднє ставлення їх до військової служби та придатність до неї за станом здоров`я, наявність державних нагород, вид і ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до пункту 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Дотримання ж військовослужбовцями військової дисципліни забезпечує в свою чергу підтримання обороноздатності Держави та боєздатності Збройних Сил України на належному рівні, а також високий рівень довіри з боку суспільства до військовослужбовців Збройних Сил України та Національної гвардії України.

Натомість, як вбачається з вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015 винесеного у кримінальній справі за №504/2458/15-к, позивач під час проходження військової служби знехтував військовим обов`язком, зрадив Військовій присязі, порушив законодавство України, яким встановлюється та регулюється порядок проходження військової служби, та вчинив кримінальне правопорушення у вигляді непокори, тобто інше умисне невиконання наказу вчинене в умовах особливого стану, яке відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України за ступенем тяжкості класифікується як тяжкий злочин.

Крім того, відповідно до п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232 виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Тобто, чинне законодавство України заперечує прийняття на військову службу та її проходження громадянами України, які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, вищенаведені правові норми в сукупності із встановленими під час розгляду справи фактичними обставинами, свідчать що оскаржувані накази відповідачами були видані за наявності визначених п. "г" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підстав, а саме у зв`язку з набранням законної сили вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2015 винесеного у кримінальній справі за №504/2458/15-к, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України.

Поряд з цим, надаючи оцінку посиланням сторони позивача на те, що Командувач військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командира військової частини НОМЕР_1 (командира військової частини НОМЕР_2 ) не мав правових підстав для видачі наказу №229 від 26.12.2017 про звільнення ОСОБА_1 у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «г» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили), оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 15.07.2015 про ліквідацію військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовано Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до даного Закону.

Частиною 1 статті 3 Закону № 755-IV визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 вказаного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 вказаного Закону, до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до п. 1.4.4 наказу Служби безпеки України "Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю" від 12.08.2005 року № 440, державну таємницю становлять відомості про діючі або перспективні: бойовий склад, організаційно-штатну структуру, дислокацію, систему охорони, оборони, чисельність особового складу військових частин (установ) на мирний час (за винятком відомостей про дійсне найменування з`єднань, військових частин, установ (організацій) ЗС, військових навчальних закладів, а також їх місце розташування із зазначенням населених пунктів та географічних координат і їх підпорядкованості, відомостей про загальну штатну чисельність військовослужбовців за штатом мирного часу, озброєння та військову техніку, які надаються державам-учасницям відповідно до прийнятих Україною міжнародних зобов`язань за Договором про звичайні збройні сили в Європі, Віденським документом 2011 року про заходи зміцнення довіри та безпеки та Глобальним обміном воєнною інформацією, а також відомостей щодо військових навчальних закладів, квартирно-експлуатаційних органів, військових представництв, закладів культури та спортивних закладів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає цілком обґрунтованими посилання представника відповідачів на те, що наявність відомостей про в/ч НОМЕР_2 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань може призвести до розголошення відомостей, що становлять державну таємницю.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідачів, 15.07.2015 у зв`язку із передислокацією та зміною назви УПРАВЛІННЯ ОРДЕНА ЧЕРВОНОГО ПРАПОРА ПІВДЕННОГО ОПЕРАТИВНОГО КОМАНДУВАННЯ, що значиться у ЄДРПОУ за номером 07966906, було здійснено ліквідацію юридичної особи та створено Оперативне командування Південь (В/ч НОМЕР_2 ) із присвоєнням цього ж ідентифікаційного коду 07966906.

Відповідно до довідки №24/15, військова частина НОМЕР_2 за кодом ЄДРПОУ НОМЕР_6 займається діяльністю у сфері оборони (КВЕД О 84.22).

При цьому, представник відповідачів наголосив на тому, що військова частина НОМЕР_2 як на час прийняття оскаржуваного, так і станом на час розгляду справи в суді є діючою та виконує покладені на неї функціональні обов`язки. Оскільки відомості про військову частину НОМЕР_2 становлять державну таємницю, то при новій реєстрації юридичної особи інформація про відповідне військове формування не була включена до ЄДРПОУ.

В підтвердження наданих представником відповідачів пояснень свідчить відбиток гербової печатки Військової частини НОМЕР_2 із кодом ЄДРПОУ НОМЕР_6 , який міститься на долученій до матеріалів справи довіреності №1/5874 від 10.10.2019, якою В/ч НОМЕР_2 уповноважила старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 представляти інтереси оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) в судових установах і органах виконання судових рішень.

Також, надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем 1 наказу №229 від 26.12.2017 суд враховує, що відповідно п.12.1 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України» затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 за №170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення.

Відповідно до п.225 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 - «Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації) до введення воєнного стану - на підставах, передбачених частинами другою, третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами, крім звільнення через службову невідповідність осіб офіцерського складу, які займають посади, вищі за посади командирів батальйонів (кораблів 3 рангу), та крім звільнення у зв`язку з позбавленням військового звання підполковник (капітан 2 рангу) і вище в дисциплінарному порядку, - командувачами видів Збройних Сил України, командувачами військ (сил) Збройних Сил України, що не входять до складу видів Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_7 , керівниками служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського».

Відповідно до п.п. е, п.2, ч.5, ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

- під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Наведені правові норми, в сукупності з наданими представником відповідачів доказами, дають змогу дійти висновку, що на час прийняття наказу №229 від 26.12.2017 військова частина НОМЕР_2 (командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") була діючою військовою частиною, а її керівник правомірно та за наявності законодавчо визначених підстав прийняв оскаржуваний наказ.

Враховуючи викладене, суд встановив відсутність порушень норм Законодавства України з боку відповідачів, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 )
Командувач військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командир військової частини НОМЕР_1 генерал-майор ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )
Командир військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ 2615118)

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 25.10.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна