Справа № 640/7/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2019 року № 640/7/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:

- визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо винесення та направлення податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2018 року №0-2655, №0-2655 та від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №0-2655 на адресу позивача поза межами строків, визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України - протиправними;

- скасувати винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №0-2655.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у порушенні підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, а саме порушення строків направлення оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Крім того, наголосив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві порушено абзац шостий пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, що полягає у тому, що до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не додано розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» за позивачем рахується податкова заборгованість, а тому 18 вересня 2018 року сформовано податкові повідомлення-рішення за 2017 рік №0-2655 на суму 14181,28 грн., №0-2655 на суму 1264,00 грн., №0-2655 на суму 15862,56 грн., які надіслані засобами поштового зв`язку 18 вересня 2018 року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18 грудня 2008 року по 07 липня 2017 року спільно з матір`ю, ОСОБА_2 , був власником нерухомості в АДРЕСА_1 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

07 липня 2017 року позивач з матір`ю уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання договору дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач подарував ОСОБА_2 ? частину вищезазначеного житлового будинку. У зв`язку з чим з 07 липня 2017 року позивач набув права власності одноособово на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

В липні 2018 року позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №0-2655, №0-2655, якими позивачу визначено розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За результатами оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень, Державною фіскальною службою України скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №0-2655 та №0-2655 і зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві здійснити перерахунок сум податку, в результаті чого позивачу направлено податкові повідомлення-рішення від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №0-2655.

Позивачем податкові повідомлення-рішення від 18 вересня 2018 року оскаржувались до Державної фіскальної служби України. Проте Державна фіскальна служба України листом від 26 листопада 2018 року №18456/Р/99-99-11-02-04-14 скаргу позивача залишила без розгляду на підставі пункту 4 розділу VIII Порядку №916, оскільки платником податків до контролюючого органу раніше було подано скаргу з цього самого питання.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб здійснюється таким чином:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Судом встановлено, що 07 липня 2017 року позивачем укладено з ОСОБА_2 , договір про розіварння договору дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач подарував ОСОБА_2 ? частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів, про що внесено відомості до Державного реєстру правочинів.

Отже, станом на 08 липня 2017 рік позивач є одноособовим власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1050 квадратних метрів, даний факт не заперечується відповідача, більше того даний факт став підставою для скасування податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2018 року №0-2655, №0-2655 Державною фіскальною службою.

В той же час, суд наголошує на наступному.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (підпункт 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлено за адресою: АДРЕСА_3 .

Більше того, згідно наявних в матеріалах справи копій конвертів поштових відправлень, оскаржувані податкові повідомлення рішення від 27 червня 2018 року №0-2655 та №0-2655 направленні позивачу лише 04 липня 2018 року, що свідчить про порушення Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві норм підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві порушено норми чинного законодавства при направлення податкових повідомлень рішень від 27 червня 2018 року №0-2655 та №0-2655, які стали підставою для винесення податкових повідомлень рішень від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №0-2655, останні також підлягають скасуванню, які такі, що направлення з порушенням підпунктів 266.7.1, 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Отже, відповідачем порушено норми підпунктів 266.7.1, 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України при направленні позивачу вказаних податкових повідомлень-рішень.

Щодо посилань позивача на відсутність розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Абзацом 6 пункту 58.1 статті 58 ПК України передбачено розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій, а абз. 7 цього пункту - розрахунок грошового зобов`язання.

Пунктом 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204, передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені.

Згідно з абзацом 7 пункту 58.1 статті 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14, пункту 57.3 статті 57, пункту 58.1 статті 58 ПК України встановлено, що виключно податкове повідомлення-рішення визначає суму грошового зобов`язання у встановлених законом випадках та є підставою для сплати такого зобов`язання. Будь-які складені розрахунки чи інші документи мають виключно інформативний характер і не можуть бути підставою для розрахунку грошового зобов`язання, штрафних (фінансових) санкцій та їх сплати.

Однак, як зазначеним вище Порядком № 1204, так і іншими чинними актами законодавства форма розрахунку не затверджена, у зв`язку чим суд, враховуючи очевидний арифметичний алгоритм застосованої штрафної санкції спірними податковими повідомленнями-рішеннями залишає відповідні доводи позивача без уваги.

В той же час, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій відповідача при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо винесення та направлення податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2018 року №0-2655, №0-2655 та від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №-122-79-1310-2655 на адресу позивача поза межами строків визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України - протиправними;

3. Скасувати винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 18 вересня 2018 року №0-2655, №0-2655 та №-122-79-1310-2655.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витри у вигляду судового збору у розмірі 1538,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко