Справа № 480/2284/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2019 р. Справа № 480/2284/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Сича Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Сумської митниці ДФС Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивував тим, що 08.05.2019 декларантом було подано до митного оформлення митну декларацію стосовно придбаного у Польщі за 7750євро товару, а саме: транспортного засобу марки PEUGEOT. Для митного оформлення були надані всі визначені Митним кодексом України документи. Після прийняття митної декларації до митного оформлення 10.05.2019 інспектором митниці направлено декларантові електронне повідомлення, в якому вказувалось, що для заявленого розміру митної вартості необхідно надати додаткові документи визначені у ст. 53 Митного кодексу України. У відповідь на цей запит, декларантом було повідомлено про відсутність інших документів, ніж ті, що вже надані.
Позивач вважає, що відповідачем було порушено вимоги частини 3 статті 53 Митного кодексу України, оскільки були наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований автомобіль, розбіжності в наданих документах та знак підробки були відсутні.
Сумська митниця ДФС не вчиняла жодних спроб довести факт надання декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів (у тому числі факту невірного визначення митної вартості товарів), а тому заявлена декларантом митна вартість автомобіля мала бути визнаною автоматично за приписами частини 7 статті 54 Митного кодексу України.
Вказує, що рішення не містить обов`язкових реквізитів та відомостей, що визначені нормами ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, а коригування митної вартості за другим методом за ціною договору щодо ідентичних товарів з використанням інформації з «невідомих джерел» є протиправним та таким, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598.
Ухвалою суду від 04.07.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено попереднє судове засідання на 18.07.2019.
За клопотанням представника відповідача (а.с.53-54) ухвалою суду від 18.07.2019 підготовче засідання було відкладено на 12.08.2019 (а.с.58).
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.61-69), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Так, вказав, що в результаті здійснення контролю визначення митної вартості придбаного позивачем товару системою управління ризиками автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» за митною декларацією UA805180/2019/013281 було сформовано митні формальності за наступними кодами класифікатору: «контроль правильності визначення митної вартості», «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів», «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
З посиланням на пункт 4 та 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України відмічає, що при здійсненні декларування транспортного засобу позивачем разом із митною декларацією мали подаватись банківські платіжні документи. Однак, будь-які платіжні документи на підтвердження ціни, що була сплачена за автомобіль, декларантом до митниці не подано. Тому, діючи на підставі пунктів 1 та 2 частини 5 статті 54 та частини 3 статті 53 Митного кодексу України, враховуючи відсутність документального підтвердження відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований транспортний засіб, а також з метою виявлення можливості для визнання заявленої митної вартості, інспектором з митного оформлення направлено декларантові електронне повідомлення щодо необхідності додаткового надання документів згідно статті 53 Митного кодексу України, на яке декларантом було повідомлено про відсутність можливості надати затребувані документи.
Враховуючи відсутність документального підтвердження складових митної вартості задекларованого транспортного засобу та не подання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України, 10.05.2019, враховуючи сформовану автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор 2006» цінову інформацію щодо ідентичного товару, посадовою особою Сумської митниці ДФС прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000114/2.
01.08.2019 представником позивача до суду було подано відповідь на відзив (а.с.76-83), в якій він підтримав доводи, викладені у позові та доповнив, що посилання представника відповідача у відзиві на Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України є безпідставними, оскільки наведення положень Методичних рекомендацій жодним чином не свідчить про відсутність порушень вимог законодавства з боку відповідача при винесенні оскаржуваного рішення за відомостями з невідомих джерел інформації.
Наголосив, що всі відомості, зазначені у митній декларації підтверджуються документально, жоден документ не має слідів підробки і надає вичерпну інформацію про факт придбання транспортного засобу.
Ухвалою суду занесеної до протоколу судового засідання від 12.08.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10.10.2019 (а.с.85).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити. Крім іншого просив стягнути з відповідача всі понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні було встановлено, що з метою митного оформлення транспортного засобу особистого користування «легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка PEUGEOT, модель 508. Календарний рік виготовлення - 2015. Модельний рік виготовлення - 2015. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 . Тип кузова універсал. Колір сірий. Тип двигуна дизельний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 1560 см.куб. Показник електронного одометра - 115328 км. Місць для сидіння, включно з місцем для водія - 5. ОСОБА_3 формула: 4*2. Призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування», декларантом позивача 08.05.2019 було подано до Сумської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA805180/2019/013281, згідно з якою митну вартість визначено у розмірі 7750,00 євро (а.с.73). За поданою МД митна вартість транспортного засобу було визначено в сумі 7750євро.
За результатами здійснення митного контролю щодо правильності визначення митної вартості, у зв`язку з повідомленням системи управління ризиками автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» щодо можливого ризику заниження бази оподаткування та ухилення від сплати митних платежів в повному обсязі, 10.05.2019 інспектором митниці направлено декларантові електронне повідомлення, в якому вказувалось, що «для визначення м/в необхідно надати документи згідно ст.53 Митного кодексу України» (а.с.30), у відповідь на який уповноваженою особою позивача 10.05.2019 направлено до відповідача лист №106, в якому повідомлялось, що додаткових документів, крім тих, що вже надані, на цей час надати немає можливості (а.с.31).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі Митний кодекс України), митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст.55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.4 ст.337 Митного кодексу України).
В свою чергу, єдиний підхід до здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками встановлено Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 N 684, відповідно до пунктів 1,2,3, розділу VII якого за результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі - СУР), що здійснюється відповідно до статті 337 Митного кодексу України, митні органи обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей.
Вказані норми узгоджуються з ч.1 ст. 320 Митного кодексу України, відповідно до якої форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак, самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.
В судовому засіданні встановлено, що під час митного контролю при обробці документів, наданих декларантом, спрацювала система управління ризиками та системою управління ризиками автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» за митною декларацією від 08.05.2019 №UA805180/2019/013281 було сформовано митні формальності за наступними кодами класифікатору :
- 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів»;
- 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
У зв`язку з вказаним декларанту направлено повідомлення про надання додаткових документів, разом з тим, декларантом поінформовано про неможливість надати додаткові документи, крім тих, що вже надані.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем для коригування митної вартості використана цінова інформація по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN).
Разом з тим, враховуючи вищезазначені норми, сам лише факт спрацювання систему управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.
При цьому, як вже зазначалось вище наявність є обов`язковим у митного органу саме обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, причиною для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування слугувала неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, з огляду на необ`єктивність та недостатнє підтвердження відомостей, використаних декларантом (а.с.21). Також в рішенні констатовано, що надані документи не підтвердили заявлений рівень митної вартості. Підставою для визначення митної вартості - цінова інформація по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN).
Тобто, як вбачається з рішення відповідачем не зазначено у чому саме полягає не об`єктивність та недостатнє підтвердження документально заявленої декларантом позивача митної вартості автомобіля. Більш того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ні розбіжностей, ні ознак підробок у поданих документах виявлено не було.
У відзиві та в судовому засіданні представник відповідача посилається на те, що підставою для витребування додаткових документів, стало не надання уповноваженою особою позивача платіжного документа, який в тому числі міг підтвердити витрати на транспортування.
Крім того, відповідно до п.6 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи подаються, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. В той же час, за умовами поставки DAP згідно ІНКОТЕРМС-2010 продавець зобов`язаний сплатити витрати та фрахт, необхідний для доставки товару в вказаний пункт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару зі сплатою експортного мита та інших зборів у країні відправлення. Таким чином, ціна товару в даному випадку, включає зазначені витрати. При цьому, відсутність додаткових складових у калькуляції, на що вже у відзиві посилається представник відповідача, не спростовує вказаного висновку, оскільки за приписами Митного кодексу України надання транспортних документів є обов`язковим, якщо за умовами поставки такі витрати, не включаються. Натомість умови поставки транспортного засобу DAP такі витрати включають. Оскільки витрат на транспортування позивач не поніс, були відсутні і документи, які б його уповноважена особа мала б надати для митного оформлення.
При цьому, ідентифікаційний номер (VIN) є ознакою, що характеризує конкретний автомобіль. Проте, відповідачем не подано ніяких доказів наявності на момент прийняття ним рішення про коригування митної вартості цінової інформації по автомобілю, пред`явленому для митного оформлення по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN), як зазначено у рішенні, що оскаржується.
Також у рішенні про коригування митної вартості відповідач не зазначив, за яким саме з другорядних методів ним визначено митну вартість автомобіля.
Разом з тим, в оскаржуваному рішенні наявне посилання, в тому числі на ст.ст. 59 та 368 Митного кодексу України.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5, 6 ст. 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
З аналізу наведеної норми вбачається, що коригування митної вартості за методом, передбаченим статтею 59 Митного кодексу України за ціною ідентичних товарів - може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів, митне оформлення яких вже здійснено (митна вартість прийнята митним органом), і така інформація має бути документально підтверджена.
Однак, відповідачем не надано до матеріалів справи документів, які містять відомості про митне оформлення ідентичних товарів.
Посилання на такі документи (інформацію), зокрема, дані конкретної митної декларації, за якою вже було здійснено митне оформлення ідентичного автомобіля, в оскаржуваному рішенні відсутнє.
Натомість, у відзиві представник відповідача вказує, що для коригування митної вартості автомобіля була використана цінова інформація на ідентичний товар з баз даних АСМО «Інспектор-2006».
Разом з тим, при використанні узагальненої цінової інформації неможливо визначити ознаки товарів та комерційні рівні, за яких товари ввезені в Україну. Митним органом не вказано також, чи порівнюється ідентичний товар, відповідно до ст.57 Митного кодексу України (співпадають рік випуску, марка, модель, тип двигуна, потужність двигуна та інше).
У зв`язку з чим, суд визнає, що дії відповідача щодо коригування митної вартості ввезеного позивачем автомобіля на підставі даних АСМО суперечать наведеним вимогам ст. 59 Митного кодексу України.
Крім того, суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості не містить вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів та обґрунтувань числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст. 55 Митного кодексу України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
В то же час, суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування визначення митної вартості автомобіля за другорядним методом (за ціною ідентичного товару) на підставі наявної у митниці цінової інформації щодо ідентичних товарів, не містить інформації щодо вартості операції з ідентичними товарами, яка була взята за основу для визначення митної вартості спірного товару.
Документів про вартість операції з ідентичними товарами, які б підтверджували обґрунтованість митної вартості, визначеної Сумською митницею ДФС, не було надано. Така інформація, як вже зазначалось вище у рішенні про коригування митної вартості та інших документах, наданих відповідачем, відсутня.
Верховний Суд у постанові 27.06.2019 у справі №803/667/17 зазначив, що митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за іншим ніж першим методом, має вказати яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, оскільки це є вимогами частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, у прийнятому рішенні про коригування митної вартості товару відповідач відповідно до п.2 ч.2 ст. 55 Митного кодексу України не зазначив наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
Таким чином, відповідачем не надано доказів, що при застосуванні методу визначення митної вартості за основу взята вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов визначених ст. 59 Митного кодексу України.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, матеріали справи свідчать, що разом із позовною заявою представником позивача було подано витяг з договору про надання правничої допомоги по справі адміністративного судочинства від 10.06.2019 (а.с.37), попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с.19), ордер №1000379 від 10.06.2019 (а.с.36), акт наданих послуг (виконаних робіт) від 21.06.2019 до договору про надання правової допомоги у справі про визнання протиправним та скасування рішень від 10.06.2019 (а.с.38), розрахунковий документ (а.с.39), квитанцію про оплату витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6000,00грн. (а.с.40).
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката закладений у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VІ (далі Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Водночас, з наявного в матеріалах справи витягу з договору про надання правової допомоги від 10.06.2019 (а.с.37) вбачається, що правова допомога надається у справі про визнання протиправними та скасування рішень. Інших реквізитів справи, у якій надається правова допомоги, у витязі не зазначено. В ньому не зазначено учасників справи, у якій надається правова допомога, зокрема, не вказано, що відповідачем є Сумська митниця ДФС, а предмет позову вказаний настільки узагальнено, що це не дозволяє співвіднести договір про надання правової допомоги від 10.06.2019 із даною адміністративною справою.
Крім того, як вбачається з акта наданих послуг та розрахункового документу, вартість правової допомоги в розмірі 6000грн. обчислена виходячи з того, що на правову допомогу адвокатом загалом витрачено 12 годин робочого часу. Між тим, у договорі від 10.06.2019 не вказано вартості години роботи адвоката в розрізі видів виконуваної ним роботи, а тому є необґрунтованим визначення загальної суми витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.
Також, наданий позивачем акт не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а перераховані в ньому види послуг, як-то: консультація з питань законодавства про митне законодавство та адміністративного судочинства, ознайомлення з документами, наданими позивачем, необхідними для підготовки та подачі позовної заяви, не дають змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, їх відношення до предмету спору, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на кожен вид робіт. При цьому, визначити вартість правничої допомоги у вигляді складення та подання адміністративного позову, суд також позбавлений можливості через відсутність доказів, що підтверджують витрачений на надання такої послуги час, оскільки цей підпункт в акті включає, крім іншого, копіювання додатків до позову та оформлення пакету документів для подачі до суду, які не є юридичними послугами, не потребують спеціальних професійних навичків, та відповідно не підлягають відшкодуванню.
Крім того, як вбачається з акта наданих послуг та розрахункового документу, до складу вартості наданих послуг віднесено підготовку до участі та участь адвоката у судовому засіданні в суді першої інстанції (1 година робочого часу), та відповіді на відзив, тобто, послуги, які на дату їх оплати (21.06.2019) ще не були надані.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належності витрат на правову допомогу, надану згідно з договором від 10.06.2019, з розглядом справи №480/2284/19 за позовом ОСОБА_2 до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, при цьому обґрунтованість заявленої до відшкодування суми судових витрат в розмірі 6000грн. не підтверджена документально, що є підставою для відмови в задоволенні вказаної заяви.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте Сумською митницею ДФС Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UА805180/2019/000114/2 від 10.05.2019.
У задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.10.2019.

Суддя І.Г. Шевченко