Справа № 446/1526/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №446/1526/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45068/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року (суддя Котормус Т. І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року (головуючий суддя Гінда О. М., судді: Качмар В. Я., Ніколін В. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - Кам`янка-Бузьке ОУПФУ Львівської області), у якому просила:

- визнати протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII);

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII, а саме 25 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 серпня 2013 року по 30 липня 2016 року, та виплачувати у подальшому.

Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Кам`янка-Бузького ОУПФУ Львівської області щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованого, згодом реабілітованого і якого було примусово переселено, в розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), починаючи з 10 лютого 2016 року з врахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Кам`янка-Бузьке ОУПФУ Львівської області проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, починаючи з 10 лютого 2016 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В решті позовні вимоги залишено без розгляду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що при визначенні позивачці розміру підвищення до пенсії, як члену сім`ї політично репресованого і згодом реабілітованого, застосуванню підлягає п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII, а не положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова КМУ № 654), які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що Закон № 1788-XII має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою КМУ № 654, а тому відповідач неправомірно виплачував підвищення до пенсії позивачки в меншому розмірі, ніж це передбачено п. «г» ст. 77 зазначеного Закону.

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями попередніх інстанцій, Кам`янка-Бузьке ОУПФУ Львівської області подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просило скасувати постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування касаційної скарги Кам`янка-Бузьке ОУПФУ Львівської області зазначило, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, не може застосовуватися для обчислення підвищення пенсій громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, та членам їх сімей, яких було примусово переселено, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений нормами цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 липня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 жовтня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Камянка-Бузькому ОУПФУ Львівської області, як одержувачка пенсії за віком, та отримує підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї політично репресованого, згодом реабілітованого в розмірі 43 грн 52 коп. на підставі Постанови КМУ № 654.

Довідкою управління внутрішніх справ виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 15 травня 1992 року № 13/43-Т та посвідченням № 10095, виданим Львівською обласною радою 10 жовтня 2000 року, підтверджується, що позивачка реабілітована згідно Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Закон № 962-XII).

Не погоджуючись з розміром отримуваного підвищення до пенсії, як членам сімей, яких було реабілітовано, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону № 1788-ХІІ громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 %, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком.

За ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Підпунктом 2 п. 4 Постанови КМУ № 654 установлено, що з 01 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Згідно із п. 6 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом № 1788-XII. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом, з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналізуючи вказані вище законодавчі норми та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підп. 2 п. 4 Постанови КМУ № 654, оскільки останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 446/1563/16-а, від 15 серпня 2019 року у справі № 446/1567/16-а та від 18 вересня 2019 року у справі № 446/1514/16-а.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про протиправність дій Кам`янка-Бузького ОУПФУ Львівської області щодо виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж це передбачено п. «г» ч. 1 ста. 77 Закону № 1788-ХІІ.

Посилання скаржника на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки предметом позовних вимог у даній справі є розмір підвищення уже призначеної пенсії, а закріплене у ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV правило застосовується виключно для визначення розмірів пенсій.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як її запереченням на адміністративний позов, так і в поданій касаційній скарзі. Проте, таким доводам з огляду на вищенаведені висновки судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній аргументи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки обставин у справі та повторному дослідженню наявних у матеріалах справи доказів.

З огляду на зазначене вище Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області залишити без задоволення, постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. А. Єзеров

С. М. Чиркін