Справа № 640/1617/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1617/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни, Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни від 16.02.2018 №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- визнати протиправним і скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни від 02.01.2019 №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_2 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , в натурі (на місцевості) та файлу формату ХML створеному на її основі;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_1 , та видати витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Окрім того, у лютому 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни від 16.02.2018 №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- визнати протиправним і скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни від 02.01.2019 №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_1 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 , в натурі (на місцевості) та файлу формату ХML створеному на її основі;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_2 , та видати витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2019 об`єднано в одне провадження вищевказані адміністративні справи №640/1617/19 та №640/3243/19, присвоєно об`єднаним справам загальний номер №640/1617/19.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено повністю:

визнано протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 16.02.2018 №РВ-018 та №РВ-01.

визнано протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 02.01.2019 №РВ-019 та №РВ-019.

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_2 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , в натурі (на місцевості) та файлу формату ХML створеному на її основі.

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у місті Києві присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_1 , та видати витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_1 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 , в натурі (на місцевості) та файлу формату ХML створеному на її основі.

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у місті Києві присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_2 , та видати витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи. Зокрема, апелянт вказує, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Окрім того, в обґрунтування мотивів апеляційної скарги відповідач зазначає, що довіреності, подані разом із відповідними заявами, не містять повноважень на представлення інтересів позивачів у Головному управлінні Держгеокадастру у місті Києві щодо державної реєстрації земельних ділянок.

16 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли пояснення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни та Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни, в якому відповідачі підтримують апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві.

18 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договорів купівлі-продажу серії ААО № 924916 та ААО №924884 Боярською лісовою дослідною станцією Української сільськогосподарської академії Київської області 11.08.1998 відчужено належне їй 1/2 житлового будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а 1/2 житлового будинку ОСОБА_9 , а згодом ці громадяни відчужили належні їм частини жилих будинків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Згідно договору про поділ житлового будинку від 17.08.2016 №2189 ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею - 55,3 м2, житловою площею 26,5 м2 та господарських споруд, що розташовані біля нього за адресою: АДРЕСА_1 , яка присвоєна вказаному будинку на підставі наказу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.10.2016 №311.

Згідно договору дарування житлового будинку від 19.09.2016 №2384 ОСОБА_10 подарував ОСОБА_2 частину житлового будинку, загальною площею - 51,1 м2, житловою площею 26,7 м2 та господарських споруд, що розташовані біля нього за адресою: АДРЕСА_1 .

03.11.2016 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з клопотанням на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) розташованих на АДРЕСА_2 та -А з метою подальшої приватизації земельних ділянок, на яких розташовано зазначений житловий будинок.

11.11.2016 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради надано Завдання на проектування №ЗВП-2611 та №ЗВП-2612.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_2 виготовлена ТОВ «Інтер-проект «Земля» на замовлення ОСОБА_1 , обліковий код земельної ділянки №79: 301:0126 .

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_1 виготовлена ТОВ «Інтер-проект «Земля» на замовлення ОСОБА_2 (в особі батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 ), обліковий код земельної ділянки №79 :301:0127 .

17.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі:

- за №1940 довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_11 та ОСОБА_12 представляти її інтереси та діяти від її імені, в тому числі у органах Держгеокадастру, з питань пов`язаних із: приватизацією на її ім`я, земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстрації права власності земельної ділянки на її ім`я у відповідних органах;

- за №1941 довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_11 та ОСОБА_12 представляти її інтереси та діяти від її імені, в тому числі у органах Держгеокадастру, з питань пов`язаних із: приватизацією на ім`я її малолітнього сина ОСОБА_2 , земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

02.02.2018 на підставі вказаної довіреності ОСОБА_12 подав до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві заяви:

- №ЗВ-018 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додав документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у паперовому вигляді та у формі електронного документа, а також довіреність від 07.11.2017;

- №ЗВ-018 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додав документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у паперовому вигляді та у формі електронного документа, а також довіреність від 07.11.2017.

16.02.2018 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюковою Дар`єю Миколаївною розглянуті вказані документи та прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-018 (по заяві №ЗВ-018) та №РВ-018 (по заяві №ЗВ-018).

В обґрунтування зазначених рішень зазначено про:

- невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: не виправлено зауваження з попереднього рішення про відмову. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти (стаття 120 Земельний кодекс України);

- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу;

- із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

18.12.2018 ОСОБА_12 повторно подав до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві заяви:

- №ЗВ-018 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- №ЗВ-018 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2019 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катериною Сергіївною розглянуті вказані документи та прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-019 (по заяві №ЗВ-018) та №РВ-019 (по заяві №ЗВ-018).

В обґрунтування рішення №РВ-019 зазначено «Рекомендую: не в повній мірі виправлені зауваження попереднього рішення», рішення №РВ-019 - «Рекомендую: не виправлені зауваження попереднього рішення».

Вважаючи рішення відповідача про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру протиправними, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що з огляду на встановлену протиправність спірних рішень, належним способом захисту прав позивача, порушених викладеними у таких рішеннях відмовами, буде виключно зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельних ділянок шляхом внесення відомостей про такі земельні ділянки до Державного земельного кадастру, присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам та видати витяг з Державного земельного кадастру про такі земельні ділянки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Земельним кодексом України, Законом України № 3613-VI від 07 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначено Законом України № 3613-VI від 07 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр».

Статтею 24 вищевказаного Закону визначено порядок здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

В той же час, частиною шостою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено виключний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу та наголошує, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Законом України № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» вказано наступне: у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 як власники житлового будинку, розташованого на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , звернулись до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві з метою реєстрації вказаних земельних ділянок шляхом внесення відомостей про такі земельні ділянки до Державного земельного кадастру та присвоєння земельним ділянкам кадастрового номеру.

16.02.2018 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюковою Дар`єю Миколаївною розглянуті подані позивачами документи та прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-018 (по заяві №ЗВ-018) та №РВ-018 (по заяві №ЗВ-018).

Підставою для такої відмови у здійсненні державної реєстрації земельних ділянок зазначено:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: не виправлено зауваження з попереднього рішення про відмову. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти (стаття 120 Земельний кодекс України);

- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу.

- із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Щодо тверджень апелянта про те, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною шостою статті 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності позивача та її сина на відповідні частини житлового будинку за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, їх витяги наявні у технічній документації, а договори купівлі-продажу, поділу та дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не оскаржувались та є дійсними.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутність істотних умов у договорах, якими обумовлено перехід права власності на житловий будинок може бути лише підставою для визнання таких договорів недійсними за позовами осіб, права яких порушені.

Державні кадастрові реєстратори Головного управління Держгеокадастру у місті Києві не наділені повноваженнями щодо визнання договорів недійсними за відсутності певних істотних умов.

В той же час, відповідно до частин першої, п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_2 виготовлена ТОВ «Інтер-проект «Земля» на замовлення ОСОБА_1 , обліковий код земельної ділянки №79: 301:0126 .

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_1 виготовлена ТОВ «Інтер-проект «Земля» на замовлення ОСОБА_2 (в особі батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 ), обліковий код земельної ділянки №79: 301 :0127.

У вищезазначеній технічній документації із землеустрою наявні витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що підтверджують право власності ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 на відповідні частини житлового будинку адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

З огляду на підтвердження позивачами належними доказами, а саме витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно права власності на відповідні частини житлового будинку та імперативні приписи пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Законом України № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр», колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо ненадання позивачами доказів наявності права користування зазначеними земельними ділянками.

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги відповідач також вказує, що з відповідними заявами до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі:

- за №1940 довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_11 та ОСОБА_12 представляти її інтереси та діяти від її імені, в тому числі у органах Держгеокадастру, з питань пов`язаних із: приватизацією на її ім`я, земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстрації права власності земельної ділянки на її ім`я у відповідних органах;

- за №1941 довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_11 та ОСОБА_12 представляти її інтереси та діяти від її імені, в тому числі у органах Держгеокадастру, з питань пов`язаних із: приватизацією на ім`я її малолітнього сина ОСОБА_2 , земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Звернення позивача до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві здійснені через представника ОСОБА_12 згідно вищевказаних довіреностей від 07.11.2017 №1940 та №1941.

Як вже було зазначено, відповідно до положень Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

До того ж, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що державна реєстрація земельних ділянок у Державному земельному кадастрі є необхідною для подальшої державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки державна реєстрація земельних ділянок у Державному земельному кадастрі є необхідною для державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, а у довіреностях надано повноваження представникам представляти інтереси з питань, пов`язаних із приватизацією (тобто державною реєстрацією речових прав на земельну ділянку), в тому числі в органах Держгеокадастру, то відмова у реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі на підставі відсутності необхідного обсягу повноважень є необґрунтованою

Відповідно до статті 23 Закону України «Про державний земельний кадастр», документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа.

Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року (далі - Порядок № 1051).

Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Перевірка відповідності наданого електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру та встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа здійснюється Державним кадастровим реєстратором, уповноваженим здійснювати внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, протягом строку, встановленого статтею 21 цього Закону для їх внесення.

Згідно з підпунктом 4 пункту 70 Порядку №1051, Державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Згідно абзацу 2 пункту 741 Порядку №1051 у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність електронного документа установленим вимогам, до рішення про відмову Державний кадастровий реєстратор додає протокол проведення перевірки електронного документа, в якому зазначаються відомості, передбачені пунктом 78 цього Порядку.

Пункт 78 Порядку №1051 передбачає, що у протоколі проведення перевірки електронного документа зазначаються: дата та номер протоколу; реєстраційний номер заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; вид та назва документації із землеустрою та оцінки земель; відомості про замовника документації із землеустрою, зазначені у підпункті 3 пункту 72 цього Порядку; кадастровий номер (за наявності) та місцезнаходження земельної ділянки або дані про інший об`єкт Державного земельного кадастру, щодо якого вносяться відомості (зміни до них) згідно з відповідною заявою; відомості про розробника документації із землеустрою та оцінки земель; відомості про невідповідність даних електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку; викопіювання з кадастрової карти (плану) відповідної адміністративно-територіальної одиниці з нанесенням на ньому контурів об`єктів перевірки; прізвище та ініціали Державного кадастрового реєстратора, що провів перевірку електронного документа. Протокол проведення перевірки підписується Державним кадастровим реєстратором та засвідчується його печаткою.

Однією з підстав відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, відповідачем було визначено: невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу.

Суд першої інстанції вказав, зокрема, що до спірних рішень про відмову не додано протоколів проведення перевірки електронного документа, обов`язковість складення якого передбачена абзацом 2 пункту 741 Порядку №1051.

Разом з тим, до апеляційної скарги відповідачем додано копії протоколів проведення перевірки електронного документа № ПП-018 та № ПП-018.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною восьмою статті 79 визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

До того ж, згідно з частиною 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищенаведені норми процесуального законодавства, колегія суддів зазначає, що відповідачем до оскаржуваних рішень про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру не було додано відповідних протоколів проведення перевірки електронного документа.

Подаючи відзиви на позовні заяви, відповідачем до суду першої інстанції також не було подано відповідних протоколів проведення перевірки електронного документа, обов`язковість складення яких передбачена абзацом 2 пункту 741 Порядку №1051.

Колегія суддів зазначає, що додані до апеляційної скарги відповідача копії протоколів проведення перевірки електронного документа № ПП-018 та № ПП-018 не є належними та допустимим доказами та не можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки вони не були додані ані до оскаржуваних рішень, ані до суду першої інстанції, як передбачено процесуальним законодавством. До того ж, відповідачем не обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельних ділянок шляхом внесення відомостей про такі земельні ділянки до Державного земельного кадастру, присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам та видати витяг з Державного земельного кадастру про такі земельні ділянки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що саме такий спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача є повним, ефективним та доцільним за даних обставин.

У рішенні від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Крім того, у рішенні від 10.04.2008 р. по справі «Вассерман проти Росії» Європейський суд з прав людини також наголосив на тому, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції таким чином втрутився в його дискреційні повноваження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приймаючи оскаржуване рішення про відмову внесенні відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, відповідач реалізував надані йому дискреційні повноваження і на теперішній час, з огляду на вищевстановлені обставини цієї справи, у відповідача відсутня альтернатива поведінки.

Водночас, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, застосування у даній справі способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію земельних ділянок шляхом внесення відомостей про такі земельні ділянки до Державного земельного кадастру, присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам та видати витяг з Державного земельного кадастру про такі земельні ділянки, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що доводи апеляційної скарги відповідача є абсолютно ідентичними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

До того ж, колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни, Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Самчук Катерини Сергіївни , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 25.10.2019.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма