Справа № 240/359/19
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2019 року

Київ

справа №240/359/19

адміністративне провадження №К/9901/21170/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянув як суд касаційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами адміністративну справу №240/359/19

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про стягнення грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Нагірняка М.Ф., та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, ухвалену в складі: головуючого судді Сушка О.О., суддів Залімського І.Г., Смілянця Е.С.,

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві з вимогами:

1.1. стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за 2005 рік у розмірі 458,70 грн.

2. Позов був обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , який у період з 15 лютого 2000 року по 29 березня 2005 року проходив службу в органах податкової міліції, не було виплачено під час звільнення компенсацію за десять днів невикористаної чергової відпустки за 2005 рік.

3. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року відкрито провадження в справі №240/359/19 за вказаним позовом.

4. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, провадження в справі закрито.

5. Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з таких самих підстав уже був вирішений Подільським районним судом м. Києва в постанові від 30 травня 2006 року та Житомирським окружним адміністративним судом в справі №806/822/16.

6. Так, суди попередніх інстанцій зазначили, що в обох указаних справах позивачем заявлялися вимоги про виплату грошового забезпечення за період, що охоплює період, за який позивач у цій справі вимагає виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки, і щодо цих виплат є такі, що набрали законної сили судові рішення.

ІI. Провадження в суді касаційної інстанції

7. Уважаючи судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій таким, що ухвалені із порушенням вимог процесуального закону, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року й направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

8. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях дійшли безпідставних висновків про тотожність предмету й підстав цього позову з позовами, що розглядалися Подільським районним судом м. Києва в справі №2-п-357/06 та Житомирським окружним адміністративним судом в справі №806/822/16.

9. Позивач доводить, що предметом указаних справ було недоотримане ним до звільнення щомісячне грошове забезпечення у зв`язку з нарахуванням і виплатою його відповідачем у розмірі, що не відповідав чинному законодавству. Водночас предметом цієї справи є компенсація за невикористані дні відпустки у 2005 році, право на яку він має у зв`язку із звільненням.

10. Таким чином, позивач уважає, що в цій справі та в справах №2-п-357/06 і №806/822/16 спір стосується різних виплат, підстав ототожнювати які немає.

11. Позивач також наполягає на тому, що, закриваючи провадження в справі з підстав, визначених у пункті 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях не навели порівняння підстав указаних позовів, а тому закрили провадження за відсутності визначеної в процесуальному законі сукупності умов.

12. Відповідач проти вимог касаційної скарги заперечив. У відзиві на касаційну скаргу зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що предмет, підстави та сторони цієї справи тотожні справам №2-п-357/06 і №806/822/16 є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

13. Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

14. Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

IV. Позиція Верховного Суду

15. Аналіз вимог статті 238 КАС України дає підстави для висновку, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі за умови, що вже є рішення або ухвала про закриття провадження в справі за тотожним позовом.

16. Тотожними для цілей застосування статті 238 КАС України визнаються позови, в яких збігаються сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Нетотожність хоча б одного із елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

17. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постанові від 11 квітня 2018 року в провадженні 11-257заі18.

18. Суд зазначає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини не дають підстав ототожнювати предмет і підставу позову в справі, рішення в якій переглядаються, з предметом і підставами позову в справах №2-п-357/06 і №806/822/16.

19. Закриваючи провадження в справі, суди попередніх інстанцій встановили, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації у м. Києві, третя особа - виконуючий обов`язки Голови Державної податкової адміністрації в м. Києві Дрига А.Б. про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

20. Дослідивши постанову Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2006 року у вказаній справі, суди з`ясували, що її предметом була, зокрема, вимога про виплату грошового забезпечення за 2005 рік до дня поновлення на роботі.

21. Суди також установили, що в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №806/822/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про зобов`язання здійснити нарахування та виплатити грошове забезпечення за період з 22 січня 2005 року по 29 березня 2005 року, за результатами розгляду якої було прийнято рішення про відмову в задоволені позову.

22. Таким чином, Суд зазначає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать, що предмет позовів в справах №2-п-357/06 і №806/822/16 стосувався грошового забезпечення позивача, невиплаченого йому за час служби в Державній податковій адміністрації в м. Києві, тоді як в цій справі (№240/359/19) позивач вимагає стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві як правонаступника Державної податкової адміністрації в м. Києві грошову компенсацію за невикористані десять днів щорічної чергової відпустки за 2005 рік.

23. Суд зазначає, що, закриваючи провадження в справі, суди попередніх інстанцій не зазначили мотивів, з яких вони дійшли висновку про те, що грошова компенсація за невикористану частину щорічної оплачуваної відпустку за своїм характером і змістом є тотожною грошовому забезпеченню, про яке йшлося в судових рішеннях у справах №2-п-357/06 і №806/822/16.

24. Відсутня в оскаржуваних рішеннях і будь-яка оцінка підстав позову в справі, рішення в якій переглядаються, з підставами позовів у справах №2-п-357/06 і №806/822/16.

25. Водночас, як з`ясовано Судом зі змісту постанови Подільського районного суду м. Києва в справі №2-п-357/06, вимогу про стягнення грошового забезпечення з 22 січня 2005 року позивач обґрунтовував тим, що відповідач, упроваджуючи організаційні зміни, які супроводжувалися скороченням штату (чисельності) працівників Державної податкової адміністрації в м. Києві, незаконно ліквідував його робоче місце і припинив нарахування і виплату йому заробітної плати, а потім звільнив, не запропонувавши рівнозначної посади замість тої, що скорочувалася.

26. Вимоги про виплату грошового забезпечення за період з 22 січня 2005 року по 29 березня 2005 року в справі №806/822/16 позивач також обґрунтовував тим, що в цей період він фактично проходив службу в Державній податковій адміністрації в м. Києві, а тому має право на виплату грошового забезпечення за ці дні. При цьому позивач наполягав на тому, що обставини проходження ним служби в період з 22 січня 2005 року по 29 березня 2005 року в аспекті наявності в нього права на виплату грошового забезпечення Подільським районним судом м. Києва в справі №2-п-357/06 не досліджувалися.

27. Отже, зміст рішень в справах №2-п-357/06 і №806/822/16 дають підстави стверджувати, що їхній предмет узагалі не стосувався виплати грошової компенсації за невикористану частину щорічної оплачуваної відпустки ОСОБА_1 за 2005 рік.

28. Частковий збіг підстав позовів у цій справі та в справах №2-п-357/06 і №806/822/16, суть яких зводиться до тверджень позивача про те, що в період з 22 січня 2005 року по 29 березня 2005 року він проходив службу в податковій міліції, а тому мав право як на виплату грошового забезпечення, так і на частину щорічної оплачуваної відпустки, не дають можливості повністю ототожнювати зазначені позови.

29. Підсумовуючи викладене в сукупності, Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій було неповно встановлено обставини справи, унаслідок чого суди попередніх інстанцій дійшли неправильних висновків про тотожність позовів у цій справі та в справах №2-п-357/06 і №806/822/16.

30. Відповідно до частини першої та третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

31. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

32. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

33. Таким чином, зважаючи на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

V. Судові витрати

34. Беручи до уваги відсутність витрат, здійснених позивачем, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, їх розподіл Судом не здійснюється.

35. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

36. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

37. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року в справі №240/359/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.

38. Судові витрати не розподіляються.

39. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко