Справа № 120/3382/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

28 жовтня 2019 р. Справа № 120/3382/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: встановлення факту, визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про встановлення факту, визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з 2010 року та до цього часу він отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, в якому зазначено номер реєстраційної картки платника податків НОМЕР_1 . У 2013 році у зв`язку з необхідністю оформлення спадщини, позивач був змушений відновлювати своє свідоцтво про народження, так як воно було втрачене. Звернувшись із вказаною метою до ВДРАЦС реєстраційної служби Ружинського РУЮ у Житомирській області позивач виявив, що у його попередньому свідоцтві про народження не правильно вказано дату народження та по-батькові. 06.04.2013 року позивачеві було видано дублікат свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , де було виправлено зазначені вище помилки. З огляду на такі обставини, позивач звернувся до Липовецького РС УДМС України у Вінницькій області з метою зміни паспорта та карти платника податків, що позивач було успішно зроблено та отримано нові документи з достовірними даними. Знайшовши у серпні 2019 року трудову книжку № 354, в якій містились записи про трудову діяльність позивача та які не були враховані при призначенні пенсії, останній звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок призначеної пенсії за віком з урахуванням трудового стажу, який раніше не був врахований. До своєї заяви позивач додав новий паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Відповідач за наслідками розгляду такого звернення відмовив позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки дані про ім`я, прізвище, по-батькові та дату народження у наданих документах відрізняються, у зв`язку з чим неможливо встановити належність цих документів позивачеві. Останній з такою відмовою не погоджується та вважає її протиправною. Розбіжності у прізвищі, імені та по-батькові позивач пояснює труднощами перекладу з російської мови на українську. Крім того, позивач наголошує, що після зміни документів його реєстраційний номер облікової картки платника податків не змінився. А тому встановити дійсний його страховий стаж є можливим. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з даним позовом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки поданий адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18).

З матеріалів справи вбачається наступне. Позивач надає до адміністративного суду низку документів, які, на його думку, визначають та підтверджують приналежність йому індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) по реєстраційному номеру облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Позивач вказує, що довідка форми ОК-5 формується за будь-який період, починаючи з 2000 року та містить відомості про суми заробітку для нарахування пенсії і страховий стаж. Тому вона повинна використовуватись територіальними органами Пенсійного фонду України при призначенні та перерахунку пенсій. Одночасно позивачем заявлено позовні вимоги про визнання відмови у перерахунку пенсії протиправною та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок.

У цьому контексті суд вказує, що по суті спору, для того щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо перерахунку пенсії позивача, суд повинен визначити той факт, що інформація, яка міститься у наданих позивачем документах, стосується саме його.

Це ж вбачається й з оскаржуваної позивачем відмови, в якій відповідач вказав на неможливість ідентифікувати факт приналежності, наданих позивачем, документів саме йому.

Таким чином, зобов`язанню відповідача вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії, передує встановлення факту та доказування, у даному спорі, обставин щодо належності, наданих позивачем, документів (паспорта, облікової картки платника податків, трудової книжки № 354 тощо) йому.

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для перерахунку пенсії позивача.

У цій справі позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права, а саме: встановлення факту належності позивачеві індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) по номеру облікової картки НОМЕР_1 , а не для оскарження відмови органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії, адже останній клопотання позивача щодо можливості перерахунку пенсії по суті не розглядав, оскільки не міг ідентифікувати особу. Тобто, у даному випадку, відповідач взагалі не вирішував питання зарахування чи відмови у зарахуванні певного стажу роботи позивача, оскільки попередньо не вирішив питання щодо ідентифікування особи. Отже, спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Як вже зазначалось, у позовній заяві відсутні доводи позивача щодо неправомірності (протиправності) вказаної відмови відповідача. Натомість позивачем вказана вимога щодо встановлення юридичного факту, а саме - визнати приналежність ОСОБА_1 індивідуальних відомостей про застраховану особу, а друга позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, є похідною.

У відповідності до вимог ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.. 270 ЦК України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним.

Суд зазначає, що у даній справі існує невирішений спір про встановлення обставин, що підтверджують або спростовують наявність інформації щодо приналежності позивачеві індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) по номеру облікової картки НОМЕР_1 , і залежно від встановлених обставин, вирішення питання про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, а тому розгляд даної справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) будь-які юридичні факти.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, у даному випадку, адміністративний суд не буде судом, встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предмет адміністративного позову ґрунтується на встановленні юридичного факту про належність певних документів (інформації) позивачеві і позовні вимоги спрямовані на захист цивільного особистого немайнового права позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При чому, згідно ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у вказаній адміністративній справі. З огляду на суб`єктний склад сторін саме по даній справі, позивачеві необхідно звернутись за захистом свого особистого немайнового права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, ст. ст. 2, 4, 19, 170, 248, 256, 262, 293, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту, визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна