Справа № 640/4576/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/152
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2019 року № 640/4576/19

За позовом ОСОБА_1

До Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві

Про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії, що утворилася за період з березня 2016 року по серпень 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію за період з березня 2016 року по серпень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду від 25.03.2019 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

22.05.2019 р. відповідачем надано відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 12.06.2018 року № (3009/20337), фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.03.2016 р. (за його заявою від 14.06.2018 р.) і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як внутрішньо переміщена особа.

Попередньо позивач обліковувався в Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області (згідно з атестатом пенсію позивачу виплачено по 28.02.2016 р.)

На підставі витягу з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.07.2018 р. №27 позивачу поновлено виплату пенсії з вересня 2018 р.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.02.2019р. позивача повідомлено про вказані обставини, а також зазначено про те, що суми за минулий період будуть виплачуватися за умови прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає такі дії відповідача протиправними з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що доводи відповідача про необхідність застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставним, оскільки пріоритетним є застосування норм статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також позивачка просить суд провести виплату з урахуванням заборгованості з березня 2016 року по серпень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на ту обставину, що рішення про відмову у виплаті пенсії позивачу не приймалося, тоді як питання про виплату пенсії за минулий період буде вирішено лише після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку щодо цього.

Також відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду в порядку ст. 122 КАС України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (Закон № 1706-VII).

Відповідно до ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення та на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

З наведених норм вбачається, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку за місцем перебування, що підтверджується довідкою, та наявність рахунку в установах ПАТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно до п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 р., довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

У ході розгляду справи судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи видана 12.06.2018 року № (3009/20337) року, чим підтверджується факт перебування позивача на обліку за місцем перебування.

Отже, суд приходить до висновку про наявність визначених законодавством умов, необхідних для призначення та продовження виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі.

Згідно з п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. № 365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Станом на червень 2018 р., а також станом на час розгляду справи такого порядку Кабінетом Міністрів України не визначено.

Згідно з матеріалами справи відповідач підтверджує той факт, що згідно з атестатом пенсію позивачу виплачено по 28.02.2016 р. за місцем попереднього обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області. Тобто, з березня 2016р. пенсію позивач не отримував.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійногозабезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, які визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, зокрема: умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з 1. 1, 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Таким чином, порядок виплати пенсії за минулий період визначено Законом №1058-IV, і відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, на застосування вказаної статті не впливає.

За змістом статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. До доходів віднесено, в тому числі, пенсії. Сума компенсації розраховується відповідно до статті 3 цього Закону з урахуванням індексу інфляції. Відповідно відповідачу під час розрахунку суми слід керуватися вимогами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", зокрема статтею 3 Закону.

З огляду викладене суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати з пенсії, що утворилася за період з березня 2016 року по серпень 2018 року.

Також підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, проте, за період з липня 2018 р., коли було прийнято рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.07.2018 р. №27 (протягом 10 днів після з`ясування обставин в розумінні ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV), оскільки невиплата позивачу пенсії з березня 2016 р. по липень 2018 р. сталася не з вини відповідача як органу, що призначає та виплачує пенсію.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у пп. 48, 49 рішення від 07.11.13 р. у справі PICHKUR v. UKRAINE (заява №10441/06), практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства" (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I). http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-127810; http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_984

Також суд зазначає, що питання про дотримання вимог законності (у трискладовому тесті) у випадку наявності суперечливих норм закону та підзаконного нормативно-правового акту, які підлягають застосуванню, було предметом розгляду Європейського суду з прав людини у рішенні у справі SHCHOKIN v. UKRAINE (заяви № 23759/03 та № 37943/06; рішення від 14.10.10 р.), і Суд дійшов висновку про невідповідність практики надання переваги підзаконному акту вимогам щодо законності (п. 50-58) http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-100944, http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_858.

З огляду на викладене суд вважає, що невиконання відповідачем вимог ст. 46 Закону № 1058-IV, починаючи з липня 2018 р., було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

При цьому суд зазначає, що хоча у матеріалах справи є лише копія довідки від 12.06.2018 року № (3009/20337) про те, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у наданому відзиві відповідач не заперечує, що припинення виплати пенсії позивачу мало місце з березня 2016 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин у суду є підстави для висновку про порушення відповідачем як суб`єктом владних повноважень принципу обґрунтованості при допущенні бездіяльності щодо виплати пенсії позивачу.

Щодо порушення строку звернення до суду суд зазначає, що з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.03.2019 р. №806/1952/18, згідно з якою системний аналіз даної статті (частиною третьою статті 51 Закону України № 2262-ХІІ) дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Незважаючи на те, що вказана правова позиція стосується застосування ч. 3 ст. 51 Закону України № 2262-ХІІ, суд вважає за можливе застосувати її і до інших соціальних платежів.

Крім того, положення 46 Закону № 1058-IV, згідно з яким встановлено трирічний строк до дня звернення для нарахування суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, фактично виключає застосування загальних положень про строк звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 371 КАС України 1 негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконнаням судового рішення.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-263, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з березня 2016 року по серпень 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код 42098368) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) пенсію за період з березня 2016 року по серпень 2018 року з врахуванням ч. 1 ст. 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів за період з липня 2018 р. по час виплати.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення в частині виплати пенсії за один місяць підлягає до негайного виконання.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 28.10.19 р.