Справа № 540/180/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/180/19
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору:

- на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутстаффер»;

- на стороні відповідача Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) у січні 2019 року звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі ГУ Держпраці у Херсонській області) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 11.01.2019 року № 752/21-22-13-04/-ДФС-ФС в сумі 2 122 110 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що використовував найману працю громадян на підставі укладеного, у 2017 році, з ТОВ «Аутстаффер» договору аутстаффінгу, за умовами якого останній надавав йому осіб для здійснення функцій, спрямованих на забезпечення виробничого та комерційного процесу підприємства. За результатами, наданих ТОВ «Аутстаффер» послуг, ФОП ОСОБА_1 для оплати направлялися акти виконаних робіт, які він оплачував.

Також, позивач акцентує увагу на порушенні ГУ Держпраці у Херсонській області порядку розгляду справи про накладення штрафу, що виразилось у його неповідомленні за п`ять днів про розгляд справи щодо порушення законодавства про працю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року, яке ухвалено за правилами загального позовного провадження, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не вдавався в наявність в діях ФОП ОСОБА_1 ознак порушень законодавства про працю.

Підставою для задоволення заявлених позивачем вимог, стало порушення суб`єктом владних повноважень частини 5 статті 265 КЗпП, якою встановлено заборону накладення штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, якщо цьому не передувало здійснення заходу державного нагляду (контролю).

На думку суду першої інстанції, єдиним виключенням з цього правила, є накладення штрафу без здійснення відповідного заходу на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та яким встановлено період такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Застосовуючи для вирішення спірних правовідносин приписи ч.5 ст.265 КЗпП, суд вважав неможливим вирішувати справу відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509), який передбачає, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

На думку суду, в разі невідповідності нормативно-правового акту закону України повинен застосовуватися саме закон, який має вищу юридичну силу.

Також суд вважав обґрунтованим довід позивача про порушення його права бути присутнім під час розгляду справи про порушення законодавства про працю, оскільки повідомлення про розгляд справи було отримано вже після прийняття спірної постанови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ГУ Держпраці у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на приписи ч.4 ст. 265 КЗпП, якою передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, Порядок №509 прийнятий саме на виконання положень КЗпП та надає право органу Держпраці накладати штрафи на підставі акту документальної виїзної перевірки фіскальної служби.

Також апелянт вважає, що направлення повідомлення про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням фізичної особи-підприємця є належним виконанням обов`язків суб`єкта владних повноважень щодо інформування про розгляд відповідної справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, які належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2019 року розгляд справи продовжений в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

У грудні 2018 року ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.03.2013р. по 31.12.2017р.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено відповідний акт перевірки від 21.12.2018 року (далі акт).

В акті, зокрема, містяться висновки про порушення платником податків постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Так, у п.2 цього документа зазначено, що за договором аутстаффінгу від 01.04.2017 р. ТОВ «Аутстаффер» зобов`язувалось надавати позивачу, за його заявками, послуги з надання власних працівників для участі у виробничому процесі, виконання інших функцій, пов`язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції, товарів, послуг, а позивач зобов`язувався оплатити ці послуги.

Вважаючи, що ТОВ «Аутстаффер» не мав власних найманих працівників, а предмет договору аутстаффінгу передбачає виконання функцій роботодавця та підпадає під дію положень ст.39 Закону України «Про зайнятість населення», посадовими особами контролюючого органу зроблено висновок про неможливість виконання договірних зобов`язань та про використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

На підставі витягу з акта ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, ГУ Держпраці у Херсонській області прийняло рішення від 29.12.2018р. про розгляд справи про накладення штрафу та призначило її на 11:00 год. 11.01.2019 р. (т.2 а.с.66).

Також, 04.01.2019 р. ГУ Держпраці у Херсонській області склало повідомлення №01-08/1/58 про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю (т.1 а.с.65).

Згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та листом-відстеження рішення про розгляд справи та повідомлення про її розгляд отримані ФОП ОСОБА_1 22.01.2019 року (т.1 а.с.67-68).

11.01.2019 року ГУ Держпраці у Херсонській області, на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, прийняло постанову №752/21-22-13-04/-ДФС-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в сумі 2 122 110,00 грн. за фактичний допуск 19 працівників до роботи без оформлення трудового договору та виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податків (т.1 а.с.69-71).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції щодо доводів апелянта і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 затверджено, зокрема, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №295).

Згідно із пунктами 2, 5, 19 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема:

- за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

- за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

- за інформацією ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідальність за порушення законодавства про працю регулюється статтею 265 КЗпП України.

Частиною другою цієї статті в абзацах з другого по восьмий визначені випадки, коли юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Так, зокрема, абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України регламентовано, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.2013 року №509, якою затверджено «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі Порядок №509).

Відповідно до п. п. 1, 2 цього Порядку №509 він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Проте, відповідно до ч.5 ст.265 КЗпП штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Проаналізувавши викладені норми законодавства, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, Порядок №509 передбачає можливість розгляду справи та накладення на суб`єкта господарювання штрафу на підставі акту документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Натомість, ч.5 ст.265 КЗпП України встановлює специфічну особливість процедури притягнення до відповідальності юридичних та фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, у випадку допущення ними конкретно визначеного порушення законодавства про працю.

Даною нормою встановлено пряму заборону накладення штрафу за порушення, передбачене абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, якщо цьому не передувало здійснення заходу державного нагляду (контролю). Єдиним виключенням є накладення штрафу без здійснення відповідного заходу на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та яким встановлено період такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Слід вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що отримання від територіального органу ДФС України акта документальної виїзної перевірки про порушення позивачем вимог законодавства про працю, відповідальність за яке установлена абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, не звільняло орган Держпраці від проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Довід апелянта, що суд першої інстанції не звернув уваги на приписи ч.4 ст.265 КЗпП, якою передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: відповідно до Порядку №509, не може бути прийнятий до уваги, з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Частина 3 ст.7 КАС передбачає, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року № Н-35267-18 вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Тобто, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Отже, у межах спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ч.5 ст.265 КЗпП України, оскільки вона має вищу юридичну силу порівняно із нормами Порядку №509, який є підзаконним нормативно-правовим актом і прийнятим саме на виконання статті 265 КЗпП України.

Іншим доводом апеляційної скарги є те, що направлення повідомлення про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням фізичної особи-підприємця є належним виконанням обов`язку суб`єкта владних повноважень щодо інформування про розгляд відповідної справи.

На думку колегії суддів, такий довід суперечить п. п. 6, 7 Порядку №509, якими унормовано, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою <…>. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу, вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Утім, докази, які надані суб`єктом владних повноважень, свідчать про те, що розгляд справи проведено без належного повідомлення позивача та за його відсутності. Надані повідомлення про вручення поштових відправлень свідчать про отримання позивачем кореспонденції вже після розгляду справи та накладення на позивача штрафу.

Аналогічна правова позиція щодо неналежного повідомлення про розгляд справи міститься у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року (справа №813/3415/18).

З огляду на викладені фактичні обставини справи та законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова ГУ Держпраці у Херсонській області від 11.01.2019 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, на підставі статті 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Також необхідно зазначити, що ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року було забезпечено даний адміністративний позов, шляхом зупинення дії спірної постанови про накладення штрафу, - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті зазначеною ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 29.10.2019 року.