Справа № 300/1270/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9965/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя(і) у І інстанції Григорук О.Б.,

час ухвалення рішення 12 год 13 хв,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 05 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (далі ТОВ «Карпатнафтохім») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДФС) № від 11 березня 2019 року про збільшення йому суми грошового зобов`язання з податку з доходу нерезидента на 171513,00 грн та застосування штрафної санкції на суму 42878,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 300/1270/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у ході судового розгляду позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано те, що контрагент позивача Reed Business Information Limited (Великобританія) є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і він є бенефіціарним власником доходу, що дає ТОВ «Карпатнафтохім» право на застосування зменшеної ставки податку, яка передбачена відповідним міжнародним договором України. Тому висновки ГУ ДФС, що стали підставою для прийняття оспорюваного ППР, є безпідставними.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Карпатнафтохім». Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час планової виїзної документальної перевірки (акт від 15 лютого 2019 року № 132/09-19-14-02/33129683) ТОВ «Карпатнафтохім» не надало документів, які б підтверджували те, що нерезидент «Reed Business Information Limited» є фактичним отримувачем доходу. Копія листа за підписом директора по роботі з клієнтами Компанії «Reed Business Information Limited» містить загальну розпливчасту інформацію про те, що дохід у сумі 36650,00 Євро «бере участь у формуванні сукупного доходу від усіх джерел для визначення податку на прибуток, що підлягає сплаті згідно з податковим законодавством Великобританії», і не є офіційним документом про сплату податку.

Підтвердити сплату податку нерезидентом можна документом, який видано фінансовим (податковим) органом відповідної країни, який має бути легалізований у встановленому порядку.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу.

Представники ГУ ДФС у судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ «Карпатнафтохім» відмовити.

Представник ТОВ «Карпатнафтохім» у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ГУ ДФС без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Карпатнафтохім» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року.

Результати перевірки оформлено актом № 132/09-19-14-02/33129683 від 15 лютого 2019 року, у якому зроблено висновок про те, що ТОВ «Карпатнафтохім» здійснював виплату доходів нерезидента джерелом походження з України, з яких не утримував податок на репатріацію і ці виплати не були відображені у додатках до Декларації на прибуток підприємства. Відтак, у порушення вимог абзацу в) підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2. пункту 141.4 статті 141 та пункту 103.3 статті 103 Податкового кодексу України (далі ПК) позивачем не стягнуто та не внесено до бюджету податок з суми роялті, сплачених резидентом нерезиденту «Reed Business Information Limited» (Великобританія) згідно із контрактом № 000032030 від 30 жовтня 2017 року за ставкою 15 % з джерела виплати таких доходів за 2017 рік на суму 171513,13 грн.

На підставі вказаних висновків контролюючим органом було прийняте ППР № від 11 березня 2019 року.

22 березня 2019 року ТОВ «Карпатнафтохім» подало до Державної фіскальної служби України скаргу на зазначене ППР № від 11 березня 2019 року, яка рішенням про результати розгляду скарги від 27 травня 2019 року № 24178/6/99-99-11-04-02-25 була залишена без задоволення.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Особливості оподаткування нерезидентів регламентовано приписами пункту 141.4. статті 141 ПК.

Підпунктом 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, роялті.

Відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Пунктом 103.3 статті 103 ПК встановлено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Для цілей застосування цього підпункту у випадках, коли резиденти - суб`єкти кінематографії України сплачують роялті нерезидентам за субліцензійними договорами за використання або за надання права на використання аудіовізуальних творів (у тому числі фільмів), а також об`єктів авторського права та/або суміжних прав, що використовуються при виробництві (створенні) аудіовізуальних творів (у тому числі фільмів), такі нерезиденти вважаються бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) щодо таких роялті.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено укладення контракту № 000032030 від 30 жовтня 2017 року між ТОВ «Карпатнафтохім» та нерезидентом компанією «Reed Business Information Limited» (Великобританія).

Відповідно до умов розділу 1 цього контракту постачальник готує і відправляє, а передплатник приймає і використовує звіти та інформацію, яка в них міститься. Постачальник зобов`язується надати звіти, що містять цінову маркетингову інформацію на наступних ринках за такими видами хімічної продукції: 1. Бензол (Європа); 2. Каустична сода (Європа); 3. Етилен (Європа); 4. Поліетилен (Європа, СНД Річний, Туреччина); 5. ГІВХ (Європа, СНД Річний, Середній Схід); 6. Пропилен (Європа). Звіти IC1S Pricing виходять 1 раз на тиждень у вигляді доступу на сайт www.icis.com (пункт 1.2 контракту).

У розділі 4 «Умови оплати. Ціна та загальна сума контракту» передбачено, що передплатник оплачує послугу з підготовки та надання звітів на підставі рахунку постачальника у розмірі 100 % їх вартості, валюта платежу - євро. Платіж, отриманий постачальником за надання права використання інформації передплатником, розглядається як «роялті», відповідно до підпункту 14.1.225 ПК. Вартість передплати становить 35650,00 євро за шість зазначених в пункті 1.2. товарних позицій.

Згідно з актом виконаних робіт від 19 грудня 2017 позивачу було надано контрагентом послуг на суму 35650,00 євро.

ТОВ «Карпатнафтохім» платіжним дорученням № 346 від 28 листопада 2017 здійснило оплату за надані послуги в сумі 35650,00 євро на рахунок нерезидента компанії «Reed Business Information Limited» (Великобританія).

Відповідачем не заперечується те, що компанія «Reed Business Information Limited» (Великобританія) не є резидентом України.

На переконання апеляційного суду, суть цього публічно-правового спору зводиться до перевірки обґрунтованості висновку ГУ ДФС про те, що ТОВ «Карпатнафтохім» під час перевірки не надало документи, які б підтверджували, що його контрагент нерезидент компанія «Reed Business Information Limited» (Великобританія) є фактичним отримувачем доходу.

Відповідно до матеріалів справи ТОВ «Карпатнафтохім» 18 січня 2019 року звернувся із запитом № 152 від до свого контрагента за контрактом № 000032030 від 30 жовтня 2017 року «Reed Business Information Limited» (Великобританія), який у відповіді № 265-AG/19 від 04 лютого 2019 року повідомив, що дохід від послуг в сумі 35650,00 євро бере участь у формуванні сукупного доходу від усіх джерел для визначення податку на прибуток, що підлягає сплаті згідно із податковим законодавством Великобританії (а.с.94-97).

Приписами пункту 103.4. статті 103 ПК встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 103.5 статті 103 ПК довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

У статті 12 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії «Про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна» від 11 серпня 1993 року передбачено, що роялті, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватися в цій другій Договірній Державі, якщо цей резидент фактично має право на одержання цих роялті і підлягає оподаткуванню у відношенні до роялті в цій другій Договірній Державі.

При цьому на підтвердження того, що компанія «Reed Business Information Limited» (Великобританія) є податковим резидентом Великобританії позивачем була надана довідка податкового резидента, видана Королівською податковою та митною службою Сполученого Королівства Великобританії 03 січня 2018 року (апостиль від 24 квітня 2018 року за №АРО-850217), відповідно до якої податкові органи Великобританії підтверджують, що компанія «Reed Business Information Limited» є резидентом Великобританії у відповідності зі статтею 4 Конвенції, що діє між Сполученим Королівством Великобританії та Україною. (а.с.90-93).

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що ні приписи ПК, ні положення Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії «Про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на дохід і на приріст вартості майна» від 11 серпня 1993 року, не передбачена необхідність надання позивачем будь-яких інших документів, окрім зазначеної довідки.

Одночасно слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що ГУ ДФС не доведено невідповідності довідки компанії «Reed Business Information Limited» (Великобританія) за № 265-AG/19 від 04 лютого 2019 року, якою підтверджується отримання цим нерезидентом таких доходів та їх оподаткування згідно із податковим законодавством Великобританії, будь-яким нормативним актам.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд зазначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 300/1270/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 25 жовтня 2019 року.