Справа № 800/98/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

Київ

справа №800/98/17

адміністративне провадження №Зн/9901/73/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Усенко Є.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Лупінос Я.В.

учасники судового процесу:

представник позивача Сапожнікова О.Є .

представник відповідача (ПУ) Гуцал Д.С.

представник відповідача (ВРУ) Лаптієв А.М.

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року у справі №800/98/17 за позовом ОСОБА_4 до Президента України, Верховної Ради України про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, з позовом про визнання незаконними та скасування Постанови Верховної Ради України від 29 березня 2016 року №1040-VIII «Про надання згоди на звільнення Президентом України ОСОБА_4 з посади Генерального прокурора України», Указів Президента України від 3 квітня 2016 року №124/2016 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади Генерального прокурора України» та №269/2016 від 23 червня 2016 року; а також про поновлення його на адміністративній посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржувана постанова Верховної Ради України від 29 березня 2016 року прийнята з порушенням Конституції України та законів України, зокрема без дотримання принципу особистої участі народного депутата у засіданні та голосуванні, з порушенням строків розгляду питання про надання згоди на звільнення з посади Генерального прокурора України. У постанові Верховної Ради України та Указі Президента України від 3 квітня 2016 року відсутні посилання на підставу звільнення з посади Генерального прокурора України. При цьому позивач зазначав, що заява про звільнення з посади була подана під психологічним тиском, а саме звільнення відбулось по політичним мотивам, а не за власним бажанням.

Позивач просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом. Крім того, вказував на те, що про допущені порушення вимог щодо особистої участі народних депутатів, зокрема депутата ОСОБА_7, у голосуванні та протиправне втручання в діяльність парламенту дізнався у грудні 2016 року з засобів масової інформації, а також з наданої на запит відповіді Генеральної прокуратури України від 20.02.2017 року про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою), а тому строк звернення до суду не вважав пропущеним.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 квітня 2017 року адміністративний позов залишив без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції до 15 грудня 2017 року, - у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Верховний Суд України ухвалою від 11 липня 2017 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року. Верховний Суд України дійшов висновку, що обставини, на які позивач посилався як на підставу для поновлення строку, а також для висновку про своєчасність звернення до адміністративного суду, Вищий адміністративний суд України перевірив і обґрунтовано не погодився з доводами на їх підтвердження, оскільки відповідно до процесуального закону вони не змінюють початок перебігу строку звернення до суду з адміністративним позовом. Колегія суддів визнала, що Вищий адміністративний суд України у справі, що розглядається, постановив законне і обґрунтоване судове рішення.

2 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 , направлена поштою 31 серпня 2019 року, про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 361 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Такою обставиною ОСОБА_4 вважає те, що 1 серпня 2019 року народний депутат ОСОБА_7 склав нотаріально завірену заяву, в якій повідомив, що 29 березня 2016 року він був відсутній в сесійній залі Верховної Ради України та не брав участі в голосуванні за Постанову №1040-VIII «Про надання згоди на звільнення Президентом України ОСОБА_4 з посади Генерального прокурора України», а його голос було враховано як присутнього, відповідно рішення було прийнято неправомірно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Отже, законодавцем однозначно визначено, яке судове рішення може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами - яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання, чи можна в контексті приписів частини першої статті 361 КАС України вважати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року, яка набрала законної сили, судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, колегія суддів виходить з такого.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до пунктів 13, 14, 15 частини першої статті 4 КАС України у цьому Кодексі терміни вживаються в такому значенні: рішення суду - рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги; постанова - письмове рішення суду апеляційної або касаційної інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги; ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

За змістом частини першої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України.

Відповідно до частини першої статті 192 КАС України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 241 КАС України визначено види судових рішень. Судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Отже, закінченням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття рішення щодо частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 247 КАС України, ухвалення додаткового судового рішення (стаття 252 КАС України) або в разі, якщо під час підготовчого провадження відповідач визнав позов (частина третя статті 183 КАС України), та вирішення вимог апеляційної та касаційної скарг. Ці рішення ухвалюються іменем України.

Такий підхід кореспондується з тим, що за наявності у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав таких, що набрали законної сили, рішення або постанови суду, суд відмовляє у відкритті провадження (пункт 2 частини першої статті 170 КАС України). Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (частина п`ята статті 170 КАС України).

Тобто при наявності судового рішення, яким закінчено розгляд справи і спір вирішено, особа не може ініціювати його повторний розгляд у суді.

Разом з тим КАС України передбачено випадки, коли закінчується не розгляд справи, а провадження у справі без ухвалення рішення по суті спору - закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Статтею 238 КАС України визначено підстави, за яких суд закриває провадження у справі. Зі змісту цієї норми можна виокремити такі характерні ознаки: провадження у справі відкрито (порушено) помилково і у разі недопущення цієї помилки, у відкритті провадження належало відмовити; якщо після відкриття провадження у справі, розгляд справи вже не має правового значення для особи, яка його ініціювала. Об`єднуючою ознакою є те, що цей спір повторно не може бути ініційований перед адміністративним судом.

Підстави, за яких суд залишає позов без розгляду визначені статтею 240 КАС України. Зі змісту цієї норми можна виокремити такі характерні ознаки: розгляд спору ініційовано неповноважною особою або особа, в інтересах якої його ініційовано, заперечує проти розгляду; є вже ініційований перед судом цей самий спір; позивач не з`являється у судові засідання; позовна заява має недоліки і такі не усунуті у строк, встановлений судом; позов подано з пропуском строку звернення до суду і поважних підстав для його поновлення не встановлено. Тобто, об`єднуючою ознакою цих підстав є встановлення судом недоліків (порушень), які допущені свідомо або несвідомо особою, яка звернулася до суду з позовом, але після виправлення яких може знову ініціювати перед судом його розгляд.

Отже, закриття провадження у справі - це закінчення провадження у справі без постановлення судового рішення внаслідок виявлення обставин, за яких подальший розгляд спору в суді є неможливим або недоцільним. В противагу цьому, залишення заяви без розгляду - закінчення провадження у справі без постановлення судового рішення за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

У цій справі провадження закінчилося постановленням ухвали про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, встановленого статтею 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року), на підставі статті 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

З 15 грудня 2017 року аналогічні положення щодо строку звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України, а наслідки пропуску такого строку - статтею 123 КАС України.

Враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, колегія суддів вважає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а відтак, не може бути переглянута за нововиявленими або виключними обставинами.

Про обґрунтованість такого висновку свідчить і розуміння сутності інституту перегляду судових рішень у адміністративних справах за нововиявленими обставинами, який є додатковою гарантією та можливістю реалізації основного завдання адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За своєю суттю він докорінно відрізняється від права на апеляційне або касаційне оскарження судових рішень. Як зазначалось вище, переглянутим за нововиявленими обставинами може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили. Сукупність підстав для такого перегляду вказує на те, що вони не пов`язані із порушенням судом норм матеріального або процесуального права при ухваленні рішення, яким закінчено розгляд справи, проте встановлено існування обставин, про які раніше не було відомо суду та відповідній особі, яка звертається із заявою, і які вірогідно вплинули б на прийняте судом рішення якщо були б відомі суду на час ухвалення такого рішення.

Таким чином, інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами спрямований на забезпечення додаткової можливості особі домогтися перегляду судового рішення з підстав наявності таких обставин навіть після використання права апеляційного та/або касаційного перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, і особа позбавлена можливості повторно звертатись до суду з таким самим позовом (до того самого відповідача, про той самий предмет спору і з тих самих підстав) і вимагати нового розгляду адміністративного спору з урахуванням нової обставини, яка має суттєве значення для його вирішення, але не була врахована судом при ухваленні судового рішення.

В той же час, ухвала суду про залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню особи до суду після усунення підстав, тому її не можна вважати судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи в розумінні частини першої статті 361 КАС України.

За наявності нових обставин, які не були враховані судом у цій справі при постановленні ухвали від 20 квітня 2017 року про залишення позову без розгляду, які свідчать про наявність поважних причин пропуску цього строку, позивачу надана можливість повторно звертатись до суду із адміністративним позовом та заявою про поновлення пропущеного строку із посиланням на поважні причини його пропуску.

При цьому колегія суддів враховує те, що обставина, на яку посилається заявник, як на нововиявлену, не відповідає критеріям, які визначені нормами КАС України.

Так, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Відповідно до частини четвертої статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

ОСОБА_4 посилається на обставини, які, на його думку, доводять протиправність Постанови Верховної Ради України від 29 березня 2016 року №1040-VIII «Про надання згоди на звільнення Президентом України ОСОБА_4 з посади Генерального прокурора України», проте не стосуються обставин, які стали підставою для постановлення ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року. Висновком суду було те, що позивач пропустив встановлений строк звернення до суду з позовом, тобто вирішено процесуальне питання, натомість обставини, що стосуються предмета позову, судом не розглядалися, відповідно, питання правомірності або протиправності оскаржуваних постанови Верховної Ради України та Указів Президента України Вищим адміністративним судом не вирішувалося.

Крім того, ОСОБА_4 в якості нововиявленої обставини фактично посилається на новий доказ - нотаріально завірену заяву від 1 серпня 2019 року, яким може підтверджуватися обставина щодо особистої участі народного депутата у голосуванні, тобто та обставина, на яку позивач посилався при поданні позову до суду. В силу приписів частини четвертої статті 361 КАС України такий доказ не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Частиною першою статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року у справі №800/98/17 не підлягає задоволенню, відповідно, судове рішення залишається в силі.

Керуючись статтями 248, 256, 361, 367 - 369 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року у справі №800/98/17.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2017 року у справі №800/98/17 залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, але може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон,

Л.І. Бившева

І.Я. Олендер,

Є.А. Усенко,

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду