Справа № 460/1134/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8335/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Рівненського міського центру зайнятості на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції Жуковська Л.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 18 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Рівненського міського центру зайнятості (далі - Рівненський МЦЗ) № НТ 181122 від 22 листопада 2018 року у частині припинення реєстрації безробітної ОСОБА_1 та припинення їй виплати допомоги по безробіттю та наказ відповідача від 19 листопада 2018 року № 115-СВ про повернення коштів. Окрім того, просила зобов`язати відповідача поновити їй статус безробітної та виплату допомоги по безробіттю з моменту реєстрації, як безробітної, а саме з 22 листопада 2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 460/1134/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачка є одинокою матір`ю та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю; державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначена ОСОБА_1 не у зв`язку зі здійсненням фактичного нагляду за нею, як одинокій матері. Тому ОСОБА_1 не є зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», оскаржувані накази відповідача є протиправним та підлягають скасуванню з поновленням позивачці статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю з 22 листопада 2018 року.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Рівненським МЦЗ, який у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства, належать до зайнятого населення. На думку скаржника, факт отримання надбавки на догляд за дитиною-інвалідом є підставою для припинення ОСОБА_1 виплати допомоги по безробіттю та для припинення її реєстрації, як безробітної, у службі зайнятості з поверненням отриманих нею коштів.

ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Рівненського МЦЗ, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського МЦЗ з заявою про надання статусу безробітної та призначенням виплати допомоги по безробіттю.

22 листопада 2018 року Рівненським МЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 11-16. Відповідно до цього акту звіркою (перевіркою) достовірності даних, які є підставою для надання ОСОБА_1 статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих нею до Рівненського МЦЗ під час її реєстрації та протягом періоду перебування на обліку, як безробітної, виявлено, що ОСОБА_1 отримує надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років. Тому вона належить до зайнятого населення та не мала права на набуття статусу безробітної. Під час перебування в статусі безробітної, а саме з 20 вересня 2018 року до моменту припинення реєстрації, ОСОБА_1 отримала матеріальне забезпечення - допомогу по безробіття, яка підлягає поверненню.

Відповідно до витягу із наказів Рівненського МЦЗ про прийняття рішення по особі ОСОБА_1 від 15 квітня 2019 року «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування» наказом від 22 листопада 2018 року № НТ181122 (затверджено) припинено виплату допомоги по безробіттю: у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підпунктів 1, 2 пункту 37 Порядку від 20 березня 2013 року № 198, у зв`язку з іншими підставами, передбаченими порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних відповідно до підпункту 17 пункту 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» та підпункту 2 пункту 1 частини V Порядку надання допомоги по безробітті, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, з 22 листопада 2018 року.

Наказом від 22 листопада 2018 року № НТ181122 (затверджено) припинено реєстрацію безробітних, у зв`язку з зайняттям іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до абзаців 9, 2 підпункту 1 пункту 37 Порядку, з 22 листопада 2018 року.

29 листопада 2018 року Рівненським МЦЗ прийнято наказ № 115-СВ «Про повернення коштів гр. ОСОБА_1 », з якого слідує, що під час розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення згідно з інформацією, отриманою від Управління праці та соціального захисту населення, було встановлено факт отримання позивачкою надбавки на догляд за дитиною-інвалідом з 01 жовтня 2017 року, станом на момент отримання статусу безробітної - 20 вересня 2018 року, у період перебування на обліку в Рівненському МЦЗ в статусі безробітної та отримання допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У зв`язку із викладеним начальнику відділу бухгалтерського обліку - головному бухгалтеру ОСОБА_2 наказано поставити на облік, як дебіторську заборгованість, допомогу по безробіттю в сумі 7381 грн 14 коп, належну до повернення ОСОБА_1 , отриману незаконно за період з 20 вересня 2018 року по 22 листопада 2018 року після прийняття рішення судом. Начальнику юридичного відділу ОСОБА_6 повідомити письмово ОСОБА_1 про необхідність протягом 15 днів з дня отримання повідомлення повернути кошти в сумі 7381 грн 14 коп, отримані незаконно внаслідок встановлення факту належності до зайнятого населення, відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення». Суму в розмірі 7381 грн 14 коп перерахувати на рахунок Рівненського міського центру зайнятості.

Рівненським МЦЗ ОСОБА_1 було надіслано повідомлення від 30 листопада 2018 року № 07-19/1750, у якому зазначено, що 12 жовтня 2018 року на адресу Рівненського МЦЗ надійшов лист Управління праці та соціального захисту населення від 08 жовтня 2018 року № 09-5077, відповідно до якого позивачка отримуєте надбавку на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років незалежно від факту роботи. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства, належать до зайнятого населення. Під час перебування на обліку в Рівненському МЦЗ ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю за період з 20 вересня 2018 року по 22 листопада 2018 року в сумі 7381 грн 14 коп, що підтверджується довідкою Рівненського МЦЗ від 28 листопада 2018 року № 01- 40/5304. Враховуючи зазначене, позивачці запропоновано добровільно протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення відшкодувати кошти у сумі 7381 грн 14 коп.

Не погодившись з такими діями відповідача позивачка звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI).

Пунктами 2 та 7 частини 1 статті 1 Закону № 5067-VI встановлено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до робот; зайнятість - незаборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Як передбачено статтею 4 Закону № 5067-VI, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

При цьому, частиною 1 статті 43 цього ж Закону передбачено, що статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»;

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Як слідує з позовних вимог та матеріалів справи, підставою для припинення ОСОБА_3 реєстрації, як безробітної, та припинення виплати допомоги по безробіттю є отримання нею надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16 листопада 2000 року № 2109-III (далі - Закон № 2109-ІІІ) право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Частиною 5 статті 3 цього Закону передбачено, що надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України 30 квітня 2002 року № 226/293/169, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 травня 2002 року за № 466/6754, затверджено Порядок надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (далі - Порядок).

Даний Порядок розроблений відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і визначає умови призначення та порядок надання і виплати, зокрема, надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства та дітьми з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно пункту 3.2 Порядку до державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними.

Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з непрацюючих батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю.

Одиноким матерям (одиноким батькам) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається незалежно від факту роботи навчання та служби.

Пунктом 3.14 Порядку передбачено, що у разі працевлаштування особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною з інвалідністю (крім одиноких матерів, одиноких батьків дітей з інвалідністю та одного з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікунів, піклувальників дитини з інвалідністю підгрупи А), виплата надбавки на догляд припиняється з місяця, наступного за місяцем, у якому відбулося працевлаштування.

Якщо працевлаштування особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною з інвалідністю (крім одиноких матерів, одиноких батьків дітей з інвалідністю та одного з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікунів, піклувальників дитини з інвалідністю підгрупи А), було короткотерміновим (меншим від календарного місяця), виплата надбавки на догляд не припиняється. Перерахунок державної соціальної допомоги без надбавки на догляд проводиться на підставі рішення структурного підрозділу з питань соціального захисту населення з дня працевлаштування по день звільнення одержувача.

Апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції, що до державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними і вказана надбавка призначається одному з непрацюючих батьків. Проте, одиноким матерям (одиноким батькам) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається незалежно від факту роботи.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є одинокою матір`ю та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с. 14).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, яка не потребує постійного нагляду сторонньої особи, що підтверджується корінцем медичного висновку від 30 серпня 2017 року № 96, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 96 від 30 серпня 2017 року, довідкою від 21 січня 2019 року про те, що ОСОБА_4 навчається у Школі образотворчого мистецтва, довідкою Рівненського навчально-виховного комплексу № 12 від 16 квітня 2019 року за № 178, яка підтверджує те, що ОСОБА_4 навчається у 4 класі цього навчального закладу, довідкою від 19 квітня 2019 року про відвідування ОСОБА_5 мовних курсів.

Отже, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що призначена ОСОБА_1 надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю, як одинокій матері, а не у зв`язку зі здійсненням фактичного нагляду за нею.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що позивачка не є зайнятою особою в розумінні Закону № 5067-VI, що обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, оскільки отримує надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, як одинока матір. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів відповідача є підставними і правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Рівненського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 460/1134/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко