Справа № 400/2526/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 р. № 400/2526/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства " ІНГУЛ", вул. Гмирьова, буд.8, м. Миколаїв, 54028

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 13.05.2019 р. № 8,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ІНГУЛ" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 року № 8.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване податкове повідомлоення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки висновки відповідача протирічать вимогам податкового законодавства України. У відповідача відусутні будь-які підстави або докази для твердження про порушення позивачем п.198.1, п.198.3 п.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податковою кодексу України (далі - ПК України), як наслідок, відсутні підстави для визначення завищення суми від`ємного значения з податку на додану вартість за період червень 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує у відзиві на позовн узаяву, що під час перевірки позивачем не надано доказів, що підтверджують реальність господарської діяльності контрагента ТОВ "Білдінг-Індастріс" по виготовленню проектно-кошторисної документації, що стало наслідком для висновку відповідача про завищення податкового кредиту позивачем по взаємовідносинах з вказаним вище товариством за перевіряємий період. Оскаржувне рішення є обгрунтованим та відповідає податковому законодавству України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що наданий до суду відзив відповідачем дублює акт перевірки про результати документальної позапланової перевірки ПАТ "ІНГУЛ" та не містить додаткових обгрунтувань чи доказів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, яке на думку позивача прийняте з перевищенням контролюючим органом своїх повноважень, є необгрунтованим, тому підлягає скасуванню.

З врахуванням положень частин 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи, встановив таке.

ГУ ДФС у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «ІНГУЛ» по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» за червень 2018 року та контрагентами- покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у вищенаведеного контрагента-постачальника, з метою перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість (далі - ПДВ), за результатами якої складено Акт перевірки від 19.04.2019 №549/14-29-14- 08/20915842 (далі Акт перевірки).

Перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1. п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення ПДВ на 228 230 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення- рішення від 13.05.2019 року №8 (далі - ППР) в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 228230,00 грн.

Відповідно до статей 55 і 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України позивач, не погоджуючись з висновками Акту перевірки та оскаржуваним ППР, подав скаргу до ДФС України про скасування зазначеного ППР.

05.08.2019 року позивач отримав від ДФС України рішення про результати розгляду скарги від 29.07.2019 № 36028/6/99-99-1 1-04-03-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а ППР ГУ ДФС у Миколаївській області без змін.

Позивач не погодившись з рішенням ДФС України, вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 228230,00 грн. підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято з порушенням чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийнятій рішення та з перевищенням повноважень контролюючого органу, тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд ретельно дослідив Акт перевірки, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, наявні докази у справі, виходить з наступного.

У висновку Акту перевірки відповідачем визначено про порушення і позивачем п.198.1, п. 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п. 200.4 ст.200.1 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за період червень 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 гри.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає не виключно, а в тому числі, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів за послуг.

Згідно з пунктом 198.2 ст.198 ПК України, статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податків на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дача отриманні платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоде визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів /послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати н в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого додаткового підтвердження.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів послуг, лише не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України. Отже, пунктом 198.6 ПК України передбачена єдина умова для позбавлення платника податків права на податковий кредит.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави суду зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме - реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено, що податкові накладні від контрагента-постачальника ТОВ «Білдінг-Індастріс» відповідно до вимог чинного законодавства зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних, про що зазначено відповідачем в Акті перевірки (зокрема, на сторінці 16 Акту перевірки).

Фактичною ж причиною невизнання відповідачем податкового кредиту з ПДВ на суму 228230,00 грн., обчисленого з вартості проектно-кошторисних робіт, придбаних у ТОВ «Білдінг-Індастріс» є суперечливі твердження контролюючого органу про неможливість фактично здійснювати ТОВ «Білдінг-Індастріс» господарські операції у зв`язку з відсутністю майна та інших матеріальних і трудових ресурсів, за думкою контролюючого органу, економічно необхідних для здійснення операцій.

Досліджуючи зміст Акту перевірки, суд встановив, в зазначеному Акті відповідачем не наведено, на чому грунтуються подібні висновки контролюючого органу, при умові, що відповідаечм не проводилась перевірка платника податків ТОВ «Білдінг-Індастріс».

Суд зауважує, що твердження відповідача, які наведені на сторінці 22 Акту перевірки про відсутність матеріальних та трудових ресурсів у ТОВ «Білдінг-Індастріс» необхідних для виконання проектно-кошторисної документації. Крім того, контролюючим органом на сторінці 16 Акту перевірки наведено інше розуміння такої документації, а саме: проектні завдання і робочі креслення, зведення витрат, кошторисно-фінансові розрахунки. В той же час, на сторінці 18 Акту перевірки контролюючим органом наведено, згідно поданої ТОВ «Білдінг-Індастріс» звітності за формою 1-ДФ у штаті працювало 6 осіб.

Але відповідач здійснює висновок, що 6 (шість) працюючих осіб не в змозі забезпечити господарської діяльності підприємства, зокрема, виконати креслення, провести кошторисні розрахунки та відтворити їх в паперовому вигляді в якості документації.

Крім того, для виготовлення документації, тобто для виконання тих самих креслень та розрахунків, на думку відповідача підприємству необхідні зареєстровані речові права на нерухоме майно, земельні ресурси, транспортні засоби, а також залучення сторонніх організацій для перевезення будівельних матеріалів, оренди будівельних майданчиків, приміщень для зберігання будівельних матеріалів, про що відповідач визначне на сторінці 17 Акту перевірки.

З цього приводу свою думку висловив Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі 804/4940/14 та зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутегафіигу (оренда персоналу). Таких же висновків дійшов Верховний Суд і в постанові від 19.06.2018 року по справі №826/7704/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 ст. 9 Закону України від 16 липня і 999 року N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами а доповненнями (далі - Закон № 996), визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Суд вважає, що надані позивачем при перевірці акти здачі - приймання робіт мають всі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 2 ст. 9 Закону № 996, зокрема, про зміст господарської операції, про що й наведено перевіряючими в Акті перевірки на сторінці № 14.

Згідно пункту 2 ст. 9 Закону № 996 неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не о підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого документ складено, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Однак на думку суду, відповідач, всупереч власноруч наведеної в Акті перевірки інформації про падання ПАТ «ІНГУЛ» всебічної та необхідної належним чином оформленої первинної документації, яка підтверджує факт здійснення господарських операцій по виконанню проектно-кошторисної документації, водночас стверджує про неможливість такого факту в реальності.

З цього приводу свою думку висловив Верховний Суд в постанові від 12.06.2018р. по справі № 826/11879/13-а, від 12.06.2018р. у справі № 825/3419/14, зокрема про наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань , власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає наведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції (Постанова ВС від 30.03.2018 року по справі № 821/2106/13-а).

Суд зазначає, що проектно-кошторисна документація не є первинним документом, насамперед, - це комплект документів, що обгрунтовують доцільність і кошторисну вартість проектів будівництва нових підприємств, розширення, реконструкції і технічного переозброєння діючих підприємств, будов, спору,і тощо. Вимоги до проектно-кошторисної документації встановлено відповідними нормами Цивільного Кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про основи містобудування», «Про планування і забудову території», іншими нормативно-правовими актами. Зміст, склад і обсяг документації для будівництва об`єктів виробничого і соціально-побутового призначення визначаються правилами, положениями, а також інструкціями, затвердженими Кабінетом Міністрів України та Державним комітетом будівництва, архітектури і житлової політики України.

Крім того, дослідив матеріали справи суд вважає, що виготовлена проектно-кошторисна документація ТОВ «Білдінг-Індастріс» відповідає вище переліченим та встановленим законодавством нормам, а сам результат робіт проведених ТОВ «Білдінг-Індастріс», втілених в кресленнях та розрахунках, які не є первинними документами в розумінні Закону № 996.

Крім того, відповідач в Акті перевірки наводить інформацію з баз даних, наявних у ГУ ДФС у Миколаївської області, про відносний між ТОВ «Білдінг-Індастріс» та його постачальника ТОВ «ДИВІДЕНД», а також інформацію про відносини з учасником попереднього ланцюга постачання ТОВ «МЕРАНТІ ЛТД», з якими ПАТ «ІНГУЛ» не мав жодних стосунків, без проведення перевірок цих платників податків.

В розумінні статті 16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи мас індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідали!ііс ть юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими кюсш`язапііями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни, що, до речі, відповідачем не доведено, мас правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Дана позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 03.04.2018 по справі № 2а-7462/10/2170.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про неправомірність формування ПАТ «ІНГУЛ» податкового кредиту по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «Білдінг-Індастріс» в червні 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 грн. є безпідставними та упередженими, не доведеними дійсними доказами та не підтвердженими належними доказами.

Суд вважає, що позивачем було надано відповідачу всі необхідні визначені законодавством документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції з ТОВ «Білдінг-Індастріс» по виготовленню проектно-кошторисної документації.

В свою чергу, контрагентом ТОВ «Білдінг-Індастріс» у червні 2018 року зареєстровані в ЄДРПН податкові накладні на суму ПДВ 228230,00 грн., обчисленого з господарських операцій по виготовленню проектно-кошторисної документації, чим виконано необхідну підставу для формування податкового кредиту, передбачену нормами ПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у конмролюючого органу відсутні підстави та докази для твердження про порушення ПАТ «ІНГУЛ» п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податковою кодексу України та, як наслідок, відсутні підстави для визначення завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за період червень 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 гри.

Па підставі викладеного, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача винесено з порушенням вимог податкового законодавства, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірність своїх дій щодо прийнятого ним наказу та не надав суду жодного доказу підтвердження правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 158- 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛ" (вул. Гмирьова, буд.8, м. Миколаїв, 54028, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 року № 8 винесена Головним управлінням ДФС у Миколаївській області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛ" (вул. Гмирьова, буд.8, м. Миколаїв, 54028, ) судові витрати в розмірі грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов