Справа № 320/4761/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року м. Київ № 320/4761/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У на суму 18 150,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю винесення спірної податкової вимоги, якою позивачеві нараховано недоїмку, оскільки позивач з 2009 року не здійснює підприємницької діяльності, про що у 2009 році ним подано заяву до Білоцерківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області про припинення підприємницької діяльності, втім податковим органом припинено його підприємницьку діяльність лише 27.08.2019. Крім того, про спірну вимогу позивачеві стало відомо лише після блокування його банківських рахунків на підставі постанови про накладення арешту на кошти боржника. Також позивачем зазначено, що зі спірної вимоги неможливо встановити, за який саме період йому нараховано борг по єдиному внеску. Податкова звітність або будь-які бухгалтерські документи позивачем не подавалася. Будь-яка інформація з приводу проведення податковим органом документальної перевірки та складання за її наслідками відповідного акта у позивача відсутня.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем позов не визнано, 01.10.2019 представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено про наявність в інтегрованій картці платника податків заборгованості по єдиному соціальному внеску за період: 2017 рік по IV квартал 2018 року у сумі 18 150, 72 грн. Відповідачем зазначено, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску. Отже, у зв`язку з наявністю боргу у позивача з єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Київській області, на підставі статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", виставлено та направлено позивачеві вимогу про сплату недоїмки від 05.02.2019 №Ф-298214-50У на суму 18 150,72 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 замінено відповідача у справі на належного Головне управління ДПС у Київській області.

У судовому засіданні 02.10.2019 з огляду на надані представниками сторін клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у передбачені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським МВМ №1 Головного управління МВС України в Київській області (а.с. 11).

Відповідно до пенсійного посвідчення № серії НОМЕР_2 позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 15).

Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ №029628, позивач має інвалідність першої групи, підгрупи Б з 06.06.2019 із встановленим строком довічно (а.с.22).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.09.2006 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.08.2019 № (а.с.13-14).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.08.2019 № вбачається, що 27.08.2019 державним реєстратором внесено запис до розділу: Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме дата запису: 27.08.2019; номер запису: 3012790 стан суб`єкта: припинено.

Отже, 29.08.2019 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У на суму 18 150,72 грн., якою органом доходів і зборів повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 25.04.2019 у розмірі 18 150, 72 грн. (а.с. 10).

Представником позивача до Головного управління ДФС у Київській області направлено адвокатський запит від 28.02.2019 №2019/63 з проханням надати копії документів, на підставі яких було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У щодо ОСОБА_1 , а саме: інформацію з інформаційної системи органу доходів і зборів, копію наказу про призначення документальної перевірки, копію акту документальної перевірки, докази направлення відповідних документів.

Головним правлінням ДПС у Київській області надано відповідь від 06.09.2019 №622/10/10-36-33 на адвокатський запит представника позивача, в якій зазначено, що ФОП ОСОБА_1 як платнику, що перебуває на загальній системі оподаткування в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі проведено щоквартальні нарахування єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448, 00 грн., за 2018 рік у сумі 9828, 72 грн. та за 1-2 квартали 2019 року у сумі 5508, 36 грн. Так відповідачем відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано вимогу про сплату боргу від 05.02.2019 №Ф-298214-50У, яку надіслано позивачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 , втім 26.02.2019 лист повернувся з відміткою «не проживає за адресою».

Не погоджуючись із даною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI; в редакції чинній з 01.01.2017).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.5 ст. 8 Закону України №2664-VI).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В силу приписів пункту 1 та пункту 4 частини другої статті 6, абзацу 3 частини восьмої, частин одинадцятої та дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

В розумінні пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.

Статтею 25 Закону №2464-VI передбачено заходи впливу та стягнення, які застосовуються до платників єдиного внеску.

Відповідно до частин другої та третьої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 (далі - Інструкція; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень (абз.11 п.3 розділу VI Інструкції).

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера "У" (узгоджена вимога) (абз.3 п.4 розділу VI Інструкції).

Відтак, підставою для формування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску є акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.

При цьому, розділом IV Інструкції визначений порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Так, пунктом 4 розділу IV Інструкції визначено порядок обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції: 1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховується кількість місяців, протягом яких така особа перебувала на обліку як платник єдиного внеску; 2) платники, визначені підпунктами 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок один раз на квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожен місяць такого кварталу.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Як встановлено з матеріалів справи, сума недоїмки у розмірі 18 150, 72 грн. згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У виникла у зв`язку з несплатою позивачем у повному обсязі суми мінімального страхового внеску за 2017 рік та сум мінімального страхового внеску щоквартально за 2018 рік, а саме: починаючи з І кварталу 2018 року по ІV квартал 2018 року.

Втім, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б самостійне нарахування позивачем сум єдиного внеску, що стали підставою для виникнення недоїмки, зазначеної в оскаржуваній вимозі. Також відповідачем не надано суду інших доказів, які б свідчили про нарахування позивачу сум єдиного внеску органом доходів і зборів (акт документальної перевірки).

Матеріали справи свідчать, що позивачем не подавалося до контролюючого органу звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2019 роки із показниками ЄСВ до сплати.

Проаналізувавши зворотній бік інтегрованої картки платника з єдиного соціального внеску, судом з`ясовано, що в інтегрованій картці платника з єдиного соціального внеску наявні наступні записи:

- 09.02.2018 про нарахування розрахункової суми єдиного внеску за рік у розмірі 8448 грн. на підставі документу від 09.02.2018 №3624289/ev,

- 19.04.2018 про нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 2457,18 грн. на підставі документу від 19.04.2018 №6451961/ev,

- 19.07.2018 про нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 2457,18 грн. на підставі документу від 19.07.2018 №7838036/ev,

- 19.10.2018 про нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 2457,18 грн. на підставі документу від 19.10.2018 №9233271/ev,

- 21.01.2019 про нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 2457,18 грн. на підставі документу від 21.01.2019 №489380/ev.

Представником відповідача надано письмові пояснення, відповідно до яких з 1 січня 2017 року фізичні особі-підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704 грн. за місяць, у 2018 році не менше 819,06 грн. за місяць. Граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік 9 лютого 2018 року та відповідно до внесених змін з 01.01.2018 єдиний внесок сплачується щокварталу по строку: 19 квітня, 19 липня, 19 жовтня, 19 січня та за поданим звітом за 2018 рік (по строку 9 лютого 2019 року) в день подання такого звіту. Нарахування єдиного внеску ОСОБА_1 відбулось автоматично: ЄСВ за 2017 рік у розмірі 8322 грн., граничний термін сплати 09.02.2018; ЄСВ за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3), граничний термін сплати 19.04.2018; ЄСВ за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3), граничний термін сплати 19.07.2018; ЄСВ за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3), граничний термін сплати 19.10.2018; ЄСВ за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3), граничний термін сплати 21.01.2019.

Суд зауважує, що вказані доводи відповідача щодо автоматичного нарахування органом доходів і зборів сум єдиного внеску суперечать вищенаведеним законодавчим приписам частини третьої статті 9 Закону №2464-VI та пункту 10 розділу IV Інструкції.

У зв`язку з відсутністю безпосередніх доказів нарахування позивачем або органом доходів і зборів сум єдиного внеску у розмірі 18 150, 72 грн. (звіти, акти документальної перевірки, рішення), суд вважає посилання представника відповідача на дані інтегрованої картки платника та подану до суду роздруківку зворотного боку інтегрованої картки платника недостатнім доказом виникнення у позивача спірної заборгованості.

При цьому суд зауважує, що будь - яких пояснень щодо документів, які в ІКП зазначені як підстави для нарахування в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску спірних сум від 09.02.2018 №3624289/ev, від 19.04.2018 №6451961/ev, від 19.07.2018 №7838036/ev, від 19.10.2018 №9233271/ev, від 21.01.2019 №489380/ev, як і самих цих документів відповідачем не надано, отже суд позбавлений можливості дослідити документи, які в ІКП з ЄСВ зазначені як підстава для нарахування ЄСВ.

Суд також враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) (1999) п. 58). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом".

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто даний конституційний принцип означає, що суб`єкт владних повноважень може робити тільки те, що йому дозволено Конституцією та законами України, при чому лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, якщо Конституцією та законами України не передбачено право контролюючого органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки в автоматичному режимі за допомогою відповідних програмних комплексів, це означає, що вчинення дій з автоматичного нарахування спірної заборгованості з єдиного соціального внеску виходить за межі повноважень, наданих відповідачу.

У зв`язку з цим відповідачем не доведено суду, що він діяв у межах повноважень, у спосіб та в порядку, передбачених законом. Із наведених відповідачем аргументів не слідує право контролюючого органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки, натомість саме під час проведення документальної перевірки контролюючий орган може встановити чи було отримано платником дохід від здійснення господарської діяльності та визначити базу нарахування єдиного внеску.

При цьому суд зауважує, що жодна норма податкового законодавства не дозволяє контролюючому органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки саме в автоматичному режимі на рівні ДФС України, що за переконанням суду свідчить про здійснення такого нарахування не відповідачем, як уповноваженим на те органом, а засобами відповідного програмного забезпечення ДФС України, яка є центральним органом в системі органів доходів і зборів і не уповноважена нараховувати єдиний внесок платнику податків, який знаходиться на обліку в територіальному органі доходів і зборів.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не доведено належними, достатніми доказами нарахування позивачу єдиного внеску, що стало підставою для виникнення недоїмки у сумі 18 150, 72 грн., у тому числі доказів, які б свідчили про самостійне нарахування позивачем сум єдиного внеску чи нарахування позивачу сум єдиного внеску органом доходів і зборів на підставі акту документальної перевірки, суд дійшов висновку про протиправність винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-298214-50У на суму 18 150,72 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 28 жовтня 2019 року