Справа № 460/354/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8522/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Большакової О. О.
суддів -Багрія В. М.
Запотічного І. І.
з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до З`їзду адвокатів України в особі головуючого Місяця Андрія Петровича та секретаря Якуби Галини Олександрівни, Національної асоціації адвокатів України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційними скаргами секретаря З`їзду адвокатів України Якуби Галини Миколаївни та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року (суддя першої інстанції Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, повний текст складено 09.07.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до З`їзду адвокатів України в особі головуючого Місяця Андрія Петровича та секретаря Якуби Галини Олександрівни, Національної асоціації адвокатів України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (з урахуванням заяв про зміну підстави позову від 18.04.2019) про визнання протиправним та скасування рішення З`їзду адвокатів України від 15.02.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, визнання протиправним та скасування рішення З`їзду адвокатів України від 15.02.2019 про обрання ОСОБА_2 на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення з`їзду адвокатів України від 15.02.2019 про звільнення адвоката ОСОБА_1 з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Національної асоціації адвокатів України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1344,70 грн (одна тисяча триста сорок чотири гривні 70 копійок).

Із таким судовим рішенням не погодилися секретар З`їзду адвокатів України Якуба Галина Миколаївна та ОСОБА_1 та подали апеляційні скарги.

Судом було відкрито апеляційне провадження у справі 20 серпня 2019 року та 22 серпня 2019 року.

У судовому засіданні 24.10.2019 представник третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 2 липня 2019 року. Клопотання мотивоване відсутністю у зазначеної особи повноважень на підписання апеляційної скарги від імені позивача, оскільки суду було подано тільки договір про надання юридичних послуг від 30 червня 2019 року, при цьому ордер, виданий у відповідності до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» відсутній.

ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що уповноважив зазначену особу на здійснення його представництва в судах, при цьому ОСОБА_4 приймав участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції, а тому вправі був подати від його імені апеляційну скаргу.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з урахуванням наступного.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Як видно з матеріалів справи, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 2 липня 2019 року було оскаржене в частині відмови в задоволенні позову адвокатом ОСОБА_4 , який діяв в інтересах позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це письмова або у визначених законом випадках усна домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закон № 5076-VI), в тому числі й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У договорі про надання правової допомоги закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження щодо вчинення певних дій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 5076-VI адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 5076-VI повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону № 5076-VI.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI (пункт 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41) (далі - Положення).

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (пункт 15 Положення).

Варто зауважити, що, виходячи зі змісту частин 1, 3 статті 26 Закону №5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на підставі вже укладеного договору.

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18.

Згідно договору про надання правової допомоги від 30 червня 2019 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , сторони домовились про надання позивачу юридичних послуг та правової допомоги в судах усіх інстанцій.

У матеріалах справи наявний ордер серії ДН №088051 на здійснення представництва інтересів позивача в суді ОСОБА_4 .

При цьому, вказана особа брала участь у судовому розгляді справи в суді першої інстанції в якості представника позивача і відповідно - їй належить право оскаржити судове рішення згідно пункту 5 частини 3 статті 44, частини 1 статті 60 КАС України.

Також, суд бере до уваги той факт, що у судовому засіданні позивач підтвердив уповноваження ОСОБА_4 подати апеляційну скаргу.

Положеннями частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, закриття апеляційного провадженні у справі з формальних підстав унеможливить доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року у справі №9901/736/18.

Отже, у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 248, 250, 321 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

відмовити у задоволенні клопотання представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 адвоката Вольвака Олександра Миколайовича.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
І. І. Запотічний

Повний текст складено 25 жовтня 2019 року.