Справа № 826/7997/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М. М.
Ухвалою від 27.05.2019 Шостий апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС з тих підстав, що відповідач пропустив встановлений законом строк на подання апеляційної скарги, а наведені ним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави (відсутність належного фінансування) визнані судом апеляційної інстанції неповажними.
ГУ ДФС у Вінницькій області подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права обґрунтовані посиланням на те, що апеляційним судом не надано належної правової оцінки клопотанню ГУ ДФС про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Колегія суддів визнала обґрунтованими доводи, викладені відповідачем у касаційній скарзі, виходячи з такого.
Вперше ГУ ДФС подало апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018 у межах строку, встановленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга повернута згідно з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2019 на підставі пункту 1 частини 4 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (апеляційна скарга підписана особою, повноваження якої не підтверджені в установленому законом порядку: світлокопія довіреності, якою посадова особа ГУ ДФС Козлачкова Ю.В. уповноважувалася представляти інтереси ГУ ДФС в судах, не завірена в установлений законом спосіб), копія якої була направлена на адресу ГУ ДФС 08.02.2019 (відповідно до штемпелю на супровідному листі Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019). Отримавши ухвалу від 01.02.2019, ГУ ДФС 15.02.2019 (відповідно до штемпелю на конверті) повторно подало апеляційну скаргу, додавши до останньої клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 задоволено.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.02.2019 апеляційну скаргу ГУ ДФС залишив без руху як таку, що не відповідала вимогам пункту 4 частини 2, пункту 1 частини 5 статті 296 КАС України, відповідачу запропоновано усунути недоліки апеляційної скарги: зазначити найменування всіх учасників у справі та надати суду апеляційної інстанції документ про сплату судового збору в розмірі 927693 грн в п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали.
Ухвалою від 25.03.2019 Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу повернув у зв`язку з тим, що недоліки апеляційної скарги відповідач не усунув. Ця ухвала суду апеляційної інстанції була направлена ГУ ДФС 29.03.2019 (відповідно до штемпелю на супровідному листі Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019).
12.04.2019 ГУ ДФС втретє звернулося з апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.05.2019 апеляційну скаргу залишив без руху як таку, що подана з порушенням вимог статей 295, 296 КАС України (пропущений строк на апеляційне оскарження, а підстави, вказані відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані неповажними; до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено десятиденний строк з моменту отримання її копії для усунення недоліків апеляційної скарги. 13.05.2019 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ГУ ДФС про поновлення строку для подання апеляційної скарги, вмотивоване тим, що ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 відповідачем не виконано у зв`язку з неможливістю сплатити судовий збір через відсутність належного фінансування витрат відповідного призначення. При цьому відповідач надав платіжне доручення від 02.05.2019 №585 про сплату судового збору у розмірі 927693 грн за подання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018.
Апеляційний суд визнав неповажними причини пропуску строку наведені відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження (відсутність належного фінансування), що стало підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі.
Скасовуючи ухвалу від 27.05.2019, колегія суддів зазначила, що Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює переліку підстав для поновлення процесуального строку. Підставами для поновлення процесуального строку можуть бути поважні причини, з яких цей строк був пропущений. У свою чергу, питання щодо поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не питанням права. Зазвичай, обставини, які стосуються фінансування суб`єкта владних повноважень, як і інші обставини, що стосуються його організаційної діяльності, не є поважними причинами, на які суб`єкт владних повноважень може посилатися як на підставу поновлення пропущеного ним процесуального строку. Разом з тим, закон не виключає можливості поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір. Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема розміром судового збору, який згідно із законом підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством; тривалістю пропущеного процесуального строку, оперативністю вжитих суб`єктом владних повноважень заходів для виконання вимог суду щодо сплати судового збору у відповідному розмірі.
При вирішенні питання щодо поновлення ГУ ДФС строку на подання апеляційної скарги апеляційний суд не повинен був залишити поза увагою, що відповідач після повернення апеляційної скарги повторно звернувся з апеляційною скаргою без невиправданих затримок та зайвих зволікань, надав апеляційному суду в установлений в ухвалі від 02.05.2019 строк платіжне доручення № 585 від 02.05.2019 про сплату судового збору в розмірі 927693 грн, що свідчить про вжиття відповідачем невідкладних заходів щодо повторного подання належним чином оформленої апеляційної скарги. Несплата судового збору була визнана судом апеляційної інстанції підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а тому, сплачуючи судовий збір у визначеному в ухвалі від 02.05.2019 про залишення апеляційної скарги без руху розмірі, відповідач мав виправдані очікування, що його апеляційна скарга буде прийнята до розгляду.
Втім, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Вінницькій області у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження вищезазначені обставини не врахував.
Не погоджуюсь з таким висновком, у зв`язку з чим вважаю за необхідне висловити окрему думку.
Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
За встановлених судом обставин, апеляційну скаргу у цій справі ГУ ДФС подавало тричі: 21.01.2019, 15.02.2019 і 12.04.2019.
Під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за повторно поданою апеляційною скаргою від 15.02.2019, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження, визнавши, що вдруге апеляційну скаргу ГУ ДФС подало відразу після отримання ухвали апеляційного суду від 01.02.2019 про повернення вперше поданої апеляційної скарги (06.02.2019). Проте, у зв`язку із несплатою судового збору, апеляційний суд спочатку залишив апеляційну скаргу без руху, а в подальшому - повернув.
Ухвалу апеляційного суду від 25.03.2019 відповідач отримав 29.03.2019, тобто втретє апеляційна скарга подана через чотирнадцять днів з дня отримання ухвали про повернення попередньої апеляційної скарги і більше ніж через чотири місяці з дня ухвалення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва (04.12.2018).
Вважаю, що за вказаних обставин апеляційний суд обґрунтовано визнав неповажними причинами пропуск строку з підстав неможливості своєчасно сплатити судовий збір з огляду на відсутність належного бюджетного фінансування суб`єкта владних повноважень, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Існує стала судова практика, за якою відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, який діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору. Сама ж по собі його сплата суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.
Та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов у цій справі залишався без руху з підстави несплати позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті") судового збору у розмірі 618462 грн (ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2018) і в установлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору, у зв`язку з чим ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 провадження у справі було відкрито.
Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом, судовий збір було сплачено у повному обсязі, а тому надання відповідачу можливості сплатити судовий збір при надходженні фінансування незважаючи на процесуальні строки апеляційного оскарження судових рішень (в даному випадку сплата судового збору відбулася 03.05.2019 тобто майже через п`ять місяців з дня виготовлення повного тексту судового рішення апеляційної інстанції - 12.12.2018) за практикою Європейського суду з прав людини може буде розцінено як надання йому певних процесуальних переваг перед іншим учасником судового процесу - юридичною особою, яка сплатила відповідний збір саме при подачі позову, що на практиці означатиме звуження його права на звернення до суду.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач тричі подаючи апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору достеменно розумів про допущення ним порушень норм процесуального права, а тому висновок колегії суддів, що відповідач мав виправдані очікування, що його апеляційна скарга буде прийнята до розгляду, оскільки несплата судового збору була визнана судом апеляційної інстанції підставою для залишення апеляційної скарги без руху, є помилковим.
Поновлення строку на апеляційне оскарження при встановлених обставинах та з урахуванням значного часу, що сплинув від дати ухвалення судового рішення, також не відповідатиме і принципу правової визначеності як одного із суттєвих елементів принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що Шостий апеляційний адміністративний суд при постановленні ухвали від 27.05.2019 не допустив порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим, подану касаційну скаргу варто було залишити без задоволення, а ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 - без змін.
Суддя Касаційного адміністративного суду
у складі Верховного Суду