Справа № 200/9497/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/9497/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства Компанія Вода Донбасу

до відповідача: Головного управління ДФС у Донецькій області

про: скасування податкових повідомлень рішень № , № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі податку з доходів фізичних осіб, податку з військового збору, застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 02.05.2019 року в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені, а саме: по податковому повідомленню рішенню № на суму 322212,94 грн., з яких штраф 318367,11 грн., пеня 3845,83 грн.; по податковому повідомленню рішенню № на суму 3910983,36 грн., з яких штраф 3544143,90 грн., пеня 366839,46 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Яковлєва А.С. за довірен.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень рішень № , № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів. У тому числі податку з доходів фізичних осіб, податку з військового збору, застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 02.05.2019 року в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені, а саме: по податковому повідомленню рішенню № на суму 322212,94 грн., з яких штраф 318367,11 грн., пеня 3845,83 грн.; по податковому повідомленню рішенню № на суму 3910983,36 грн., з яких штраф 3544143,90 грн., пеня 366839,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 квітня 2019 року Головним управління ДФС у Донецькій області проведено позапланову виїзну перевірку Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності плати податку на доходи фізичних осіб та військового бору за період 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 р. Відповідно до акту перевірки ГУ ДФС встановила порушення визначених 14.1.1.80 1.14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18, абз. 2 пп. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» 1.176.2 ст.176, пп. 1.6 п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, та застосовано штрафні санкції на підставі пункту 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України. Позивач зазначає, що підприємством 07.05.2019 р. отримані податкові повідомлення рішення № та № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору, застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі від 02.05.2019 року. Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у разі настання форс мажорних обставин підприємству не нараховуються штрафні санкції та пеня несвоєчасну сплату податків та зборів. Позивач вказує на те, що сертифікатом Торгово промислової палати України № 1735, 1736 про настання обставин непереборної сили, яким засвідчена настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні КП «Компанія «Вода Донбасу» господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються подачі податкової декларації, оправлення та сплати податків та обов`язкових платежів. Крім того, позивач вказує на те, що Добропільським ВУВКГ отримано сертифікат Торгово промислової палати України № 1215 про настання обставин непереборної сили. Також, позивач звертає увагу, що на момент видачі Сертифікатів форс мажорні обставини тривають, дату закінчення їх термінів встановити неможливо. Крім того, позивач зазначає, що відповідач проінформований про отримання позивачем сертифікатів про засвідчення форс мажорних обставин. Також, позивач зазначає, що обставини, за яких у Добропільського ВУВКГ КП Компанія Вода Донбасу фактично виникла неспроможність своєчасно сплачувати обов`язкові платежі, є обставинами непереборної сили (форс-мажорні обставини), що відповідає приписам статті 4-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», із змінами внесеними Законом України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, обставини непереборної сили, які не залежали від волі Позивача підтверджені відповідними компетентних органів указують фактичну неможливість належним чином виконувати Добропільським ВУВКГ свої зобов`язання, насамперед, щодо виплати заробітної плати, справляння та сплати податків та обов`язкових платежів, які підлягають сплаті в першочерговому порядку. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідачем безпідставно прийняті спірні податкові повідомлення рішення.

Представник позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства.

Відповідачем через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», за результатами якої складено акт № 353/05-99-13-03/35581061 від 08.04.2019 року. Відповідач зазначає, що за результатами перевірки прийняті податкові повідомлення рішення від 02.05.2019 року № 005801303 на загальну суму 5260510,71 грн., у тому числі основний платіж 1349527,35 грн., штрафні санкції 3544143,90 грн.,пеня 366839,46 грн.; № на загальну суму 378073,87 грн., у тому числі основний платіж 55860,93 грн., штрафні санкції 318367,11 грн., пеня 3845,83 грн. Позивач зазначає, що абз. 2 п. 57.1 ст. 57 ПК України встановлено, що податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом. Відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Крім того, відповідач вказує на те, що згідно пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Відповідач вказує на те, що Добропільське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» як податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати військовий збір із суми такого доходу за його рахунок. Стосовно посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відповідач посилається на те, що зазначений закон не є законом із питань оподаткування або внесення змін до Кодексу, таким чином його положення суперечать нормам пункту 2.1 статті 2 та пункту 7.3 статті 7 ПК України щодо визначення, у тому числі й зміни основних елементів податків. Стосовно наявності у позивача сертифікатів № 1735, 1736 відповідач зазначає, що вони видані на звернення КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо засвідчення обставин непереборної сили саме КП «Компанія Вода Донбасу», отже зазначені сертифікати не стосуються діяльності Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу». Крім того, відповідач зазначає, що сертифікатом № 1215, 1735 про настання обставин непереборної сили, виданим Торгово Промисловою палатою України Добропільське ВУВКГ КП «Вода Донбасу», засвідчено настання обставин непереборної сили, розповсюджується на реалізацію пунктів 100.4 та 100.5 статті 100 ПК України, що передбачає процедуру розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань. Перелік обставин, що є підставами для відстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу), та підтверджуючих ці обставини документів наведено у постанові КМУ від 27.12.2010 року № 1235 «Про звернення переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин». Відповідач зазначає, що розстрочення (відстрочення) податкового боргу, у тому числі який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс мажорних обставин). Надається платнику податків у порядку визначеному наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року № 1853/24385 на підставі його письмової заяви та доказів, що підтверджують настання обставин непереборної сили. Станом на 12.03.2019 року від Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області не надходило заяви щодо розстрочення (відстрочення) податкового боргу, у тому числі який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс мажорних обставин). Тобто, на застосування органами ГУ ДФС у Донецькій області штрафних санкцій за не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, Сертифікати № НОМЕР_1 , 1723 не розповсюджуються. Стосовно наявності Сертифікату № 1736 із засвідченням настання обставин непереборної сили, які розповсюджуються на реалізацію п. 102.6-102.7 ПК України, відповідач вказує на те, що наявність у платника податків такого сертифікату про настання обставин непереборної сили надає можливість такому платнику звернутися із заявою до контролюючого органу для продовження граничних строків подання податкової звітності та зміни строків сплати податків, зборів, а також для списання податкового боргу, що виник унаслідок обставин непереборної сили. Наявність у платника вказаних сертифікатів не надає підстав такому платнику не здійснювати чи здійснювати не у повному обсязі сплату військового збору та податку на доходи фізичних осіб за правилами, що є відмінними від правил, визначених ПК України. В даному випадку, головне управління ДФС у Донецькій області вбачає недоведеність позивачем зв`язку між порушеннями, за які застосовано оскаржувані санкції, із обставинами непереборної сили.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві обставини та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 02 вересня2019 року.

02 вересня 2019 року відкладено розгляд справи на 17 вересня 2019 року, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів та пояснень по справі.

13 вересня 2019 року судом отримано заперечення на відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного судочинства України від 17 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2019 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Добропільське виробниче управління водопроводно каналізаційного господарства комунального підприємства Компанія Вода Донбасу () є відокремленим підрозділом, що входить до складу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Головному управлінні ДФС у Донецькій області (а.с. 37).

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» зареєстровано в якості юридичної особи 23.11.2007 року за № 5026990, включено до ЄДРПОУ за № 00191678.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем до податкового органу були подані податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форми 1 ДФ), якими визначено суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та розмір військового збору за 1 - 4 квартали 2016 року, 1 4 квартали 2017 року, 1 4 квартали 2018 року, 1 2 квартали 2019 року (т. 1, а.с. 170-250, т. 2, а.с. 1-81).

Згідно долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень встановлено, що позивачем сплачено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору у розмірі визначеному у висновку викладених у акті перевірки № 353/05-99-13-03/35581061 від 08.04.2019 року (т. 2, а.с. 82-153).

08 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» () з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт № 353/05-99-13-03/35581061 (т. 1, а.с. 11-27).

Перевіркою встановлено порушення:

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 51.1 ст. 51, абз «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п. 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за № 111/26556, встановлено неповідомлення за встановленою формою відомостей про доходи громадян в частині надання Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за 1-4 квартали 2017 року та 1-4 квартали 2018 року не в повному обсязі;

- пп.14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18, абз.2 пп. 57.1 ст.57, пп. 168.1.2 п.168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в частині несплати (не перерахування) станом на 31.12.2018 року податку на доходи фізичних осіб у сумі 1349527,35 грн. (кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018), у тому числі по звітних періодах: за квітень 2018 року у сумі 217168,44 грн., за травень 2018 року у сумі 105982,14 червень 2018 року у сумі 179799,02 грн., за липень 2018 року у сумі 195162,49грн., за серпень 2018 року у сумі 199313,51 грн., за вересень 2018 року у сумі 182948,41 грн., за жовтень 2018 року у сумі 194626,78грн. за листопад 2018 року у сумі 74526,56 грн.;

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 168.1 ст. 168, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) податку на доходи фізичних осіб в розмірі 5045041,34 грн. із сум доходу у формі заробітної та/або винагород, нарахованих (виплачених) платнику податку з порушенням строку, встановленого Кодексом для місячного податкового періоду (30 календарних днів), у тому числі: за березень 2015 року у сумі 32619,18 грн., за квітень 2015 року у сумі 76920,03 грн., за травень 2015 року у сумі 61405,40 грн., за червень 2015 року у сумі 72238,27 грн., за липень 2015 року у сумі 95601,01 грн.; за серпень 2015 року у сумі 83570,20 грн., за вересень 2015 року у сумі 4376,45 грн., за жовтень 2015 року у сумі 72860,06 грн., за листопад 2015 року у сумі 92271,64 грн., за грудень 2015року у сумі 157273,35 грн., за січень 2016 року у сумі 97894,76 грн., за лютий 2016 року у сумі 106525,01 грн., за березень 2016 року у сумі 133771,38 грн., за квітень 2016 року у сумі 173178,34 грн., за травень 2016 року у сумі 172551,15 грн., за червень 2016 року у сумі 107441,55 грн., за серпень 2017року 99102,92 грн., за вересень 2016 року у сумі 99302,15 грн., за жовтень 2016 року у сумі 130346,76 грн., за листопад 2016 року у сумі 70167,71 грн., за грудень 2016 року у сумі 30968 грн., за січень 2017 року у сумі 56700 грн., за лютий 2017 року у сумі 132020,74 грн., за березень 2017 року у сумі 146724,39 грн., за квітень 2017 року у сумі 58609,71 грн., за травень 2017 року у сумі 137844,30 грн., за червень 2017 року у сумі 151664,04 грн., за липень 2017 року у сумі 119609,44 грн., за серпень 2017 року у сумі 156253,01 грн., за вересень 2017 року у сумі 95522,67 грн., за жовтень 2017 року у сумі 150248,82 грн., за листопад 2017 року у сумі 208907,33 грн., за грудень 2017 року у сумі 190906,94 грн., за січень 2018 року у сумі 275226,81 грн., за лютий 2018 року у сумі 251400грн.,за березень 2018 року у сумі 189817,13 грн., за травень 2018 року у сумі 117800 грн., за червень 2018 року у сумі 30250 грн.,за липень 2018 року у сумі59000 грн., за серпень 2018 року у сумі 55000 грн., за вересень 2018 року у сумі 8492 грн., за жовтень 2018 року у сумі 123579,45 грн.;

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, ст. 18, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 164.1 ст. 164, п.п. 164.2.1, 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.6 п. 16-1підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в частині несплати (не перерахування) станом на І 31.12.2018 військового збору в розмірі 55860,93 грн..(кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 року, у тому числі за серпень 2018 року в сумі 9238,14 грн., за вересень 2018 року в сумі 15319,79 грн., за жовтень 2018 року в сумі 16105 грн., за листопад 2018 року в сумі 15198 грн.;

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) військового збору в розмірі 463532,25 грн. із сум доходу у формі заробітної та/або винагороди, нарахованих (виплачених) платнику податку з порушенням строку, встановленого Кодексом для місячного податкового періоду (30 календарних днів), у тому числі: за серпень 2015 року у сумі 4903,26 грн., за вересень 2015року у сумі 11659,67 грн., за жовтень 2015 року у сумі 10400 грн., за листопад 2015 року у сумі 10488,64 грн.,за грудень 2015року у сумі 16652,79 грн., за січень 2016 року у сумі 11389,03 грн., за лютий 2016 року у сумі 12994,42 грн., за березень 2016 року у сумі 10240,86 грн., за квітень 2016 року у сумі 15070,49 грн., за травень 2016 року у сумі 3500 грн., за червень 2017 року у сумі 15487,93 грн., за липень 2016 року у сумі 12948,98 грн., за серпень 2017року у сумі 2333,21 грн.,за вересень 2016 року у сумі 9888,82 грн., за жовтень 2017 року у сумі 4350 грн., за листопад 2016 року у сумі 6989,38 грн., за січень 2017 року у сумі 6902 грн., за лютий 2017 року у сумі 8718,56 грн., за березень 2017 року мі 12515,94 грн., за квітень 2017 року у сумі 14041,62 грн.; за травень 2017 року у сумі 7886,05 грн., за червень 2017 року у сумі 21303,67 грн., за липень 2017 року у сумі 16503,94 грн., за серпень 2017 року у сумі 8199,00 грн., за вересень 2017 року у сумі 11454,52 грн., 17503 грн., за листопад 2017 року у сумі 14120 грн., за грудень 2017 року у сумі 24391,45 грн., за січень 2018 року у сумі лютий 2018 року у сумі 22532,28 грн., за березень 2018 року у сумі 23644,77 грн., за квітень 2018 року у сумі 13467,85 грн., за травень 2018 року у сумі грн.., за червень 2018 року у сумі 16014,88 грн., за липень 2018 року у сумі 9089,76 грн., за серпень 2018 року у сумі 3793,82 грн., за вересень 2018 року у сумі 8377,56грн., за жовтень 2018 року у сумі 8671,22грн., за листопад 2018 року у сумі 3502 грн.;

- абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4,1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, ч. 4, 5 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України в частині несвоєчасного нарахування єдиного внеску у сумі 5558,36 грн., у тому числі: за лютий 2017року у сумі 663,51 грн. терміном нарахування 20.03.2017, донараховано 22.05.2017 року; за лютий 2017 року у сумі 122932 грн. терміном нарахування 20.03.2017, донараховано 20.06.2017 року; за лютий 2017року у сумі 406,55 грн. терміном зарахування 20.03.2017, донараховано20.07.2017 року; а лютий 2017 року у сумі 406,55 грн. терміном нарахування 20.03.2017, донараховано 20.07.2017 року; за червень 2017 року у сумі 103,07 грн. терміном нарахування 20.07.2017 року, донараховано 20.09.2017 року; за вересень 2017року у сумі 507,96 грн. терміном нарахування 20.10.2017 донараховано 22.01.2018 року; за вересень 2017року у сумі 969,99 грн. терміном нарахування 20.10.2017 донараховано 21.05.2018 року; за березень 2018року у сумі 1677,96 грн. терміном нарахування 20.04.2018, донараховано 20.06.2018 року.

На підставі акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийняті податкове повідомлення рішення:

№ від 02 травня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на загальну суму 378073,87 грн.. з якої 55860,93 грн. податкові зобов`язання, 318367,11 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 3845,83 грн. пеня (т. 1, а.с. 9);

№ від 02 травня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 5260510,71 грн., з якої 1349527,35 грн. податкові зобов`язання, 3544143,90 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 366839,46 грн. пеня (т. 1, а.с. 10).

Не погодившись з спірними податковими повідомленнями рішеннями позивачем направлено до Державної фіскальної служби України скарги від 14.05.2019 року № 20/708 та № 20/0709 року № 20/523 про скасування податкових повідомлень рішень.

За результатами розгляду скарг позивача Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 09 липня 2019 року № 31512/6/99-99-11-02-02-25 «Про результатаи розгляду скарги», відповідно до якого скарги позивача залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення без змін (т. 1, а.с. 28-30).

Позивач вважає, що прийняті Головним управління ДФС у Донецькій області податкові повідомлення рішення є протиправними, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, відповідач - є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

Так, відповідно до ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Отже, в матеріалах справи наявні всі докази правомірності проведення перевірки податковим органом.

Суд зазначає, що підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).

На підставі п. 36.4 ст. 36 ПК України виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податку самостійно або за допомогою представника чи податкового агента.

Як визначено п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно п .38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Приписами пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктами 18.1, 18.2 статті 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Відповідно до пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

При цьому згідно з пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем самостійно були нараховані суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збори, що визначені у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за спірний період.

Судом встановлено, що штрафні санкції та пеня до позивача були нараховані саме за несплату та несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору, позивач не заперечує факту несплати та несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, внаслідок тимчасових фінансових труднощів.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України).

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України), тобто у строки, вказані у ст. 168 Податкового кодексу України.

Таким чином, положення Податкового кодексу України чітко визначають момент узгодження грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та строки перерахування податку до бюджету. У разі несплати сум узгоджених грошових зобов`язань у строки, встановленні податковим законодавством, вони набувають статусу податкового боргу і платник податків несе відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків перерахування податку.

Відповідальність платників податків за податкові правопорушення регламентується главою 11 Податкового кодексу України, яка серед іншого, передбачає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків (ст. 126 Податкового кодексу України) та за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати (ст. 127 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за правопорушення, передбачене ст. 127 Податкового кодексу України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом). В такому випадку контролюючий орган за результатами перевірки визначає суму грошового зобов`язання платнику податків та застосовує штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. В тому випадку, коли аналогічні дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Згідно розрахунків податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені з податку на доходи фізичних осіб та військового збору встановлено, що до позивача відповідно до статті 127 та статті 129 ПК України застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за несплату та несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Однак, суд звертає увагу на те, що зазначені обставини склалися у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме проведенням на території Донецької та Луганської областей антитерористичн6ої операції.

Суд звертає увагу на те, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 2 вересня 2014 року № 1669-VII.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VІІ).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

За змістом цієї норми вбачається, що датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 не закінчилась.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, м. Добропілля та м. Маріуполь Донецької області віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Зазначене розпорядження втратило чинність на підставі Розпорядження КМ № 1275-р від 02.12.2015 року.

Так, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входять, зокрема, м. Маріуполь Донецької обл. та м. Добропілля Донецької обл.

Суд звертає увагу, що Закон № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 2 Закону №1669 визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Статтею 10 Закону № 1669-VII визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов`язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Суд зазначає, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобов`язань за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності. Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає що положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Отже, стаття 10 Закону України № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На виконання вимог цієї норми, Позивачем надано сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили:

- № 1735 від 25 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України КП «Компанія «Вода Донбасу» засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (т. 1, а.с. 31);

- № 1736 від 25 листопада 2014 року, яким відповідно до п. 102.6-102.7 ст. 102 ПК України КП «Компанія «Вода Донбасу» засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подання податкових декларацій (т. 1, а.с. 32);

- № 1215 від 29 жовтня 2014 року, яким відповідно до п.п. 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України Добропільському виробничому управлінню водопровідно каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (т. 1, а.с. 36);

У відповідних сертифікатах також зазначено, що на момент видачі останніх, обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

На момент виникнення спірних правовідносин, сертифікати ТПП від 25.11.2014 року № 1735, 1736, від 29.10.2014 року № 1219 та від 17.09.2015 року № 5094 є діючими, не є відкликаними чи такими, що визнані недійсними у судовому чи іншому порядку.

У відповідності до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), (як в редакції затвердженою Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року N 40(3) так і Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року N 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Отже, вказаною нормою ототожнено сертифікат та висновок, як документ, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Таким чином, Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання про звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені з 14 квітня 2014 року з боку податкових органів.

Зважаючи на мету прийняття Закону № 1669, що норми Податкового кодексу України регулюють, зокрема, загальні питання відповідальності платників податків за невиконання (неналежне) виконання податкових зобов`язань, а норми Закону № 1669 регулюють вказані питання з визначенням певної території, на яку розповсюджується дія норм цього закону (населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція), а також часу такого розповсюдження (між 14.04.14 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України), норми Закону № 1669 щодо звільнення платника податків від відповідальності за невиконання (неналежне) виконання податкових зобов`язань, яке сталося внаслідок дії обставин непереборної сили за умови підтвердження таких обставин відповідним сертифікатом, є спеціальними відносно відповідних норм Податкового кодексу України.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються приписи Закону №1669 в частині звільнення позивача від відповідальності на невиконання (неналежне) виконання податкових зобов`язань.

Оскільки позивач здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції (м. Добропілля та м. Маріуполь Донецької області), сертифікатом ТПП України підтверджено наявність обставин непереборної сили з 10.06.2014 року, внаслідок яких він неспроможний дотримуватися норм законодавчих актів України щодо своєчасності та сплати у повному обсязі податків та обов`язкових платежів, - він звільняється від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) своїх податкових зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити своєчасну сплату податку, а тому покладення відповідальності на платника у такому випадку не відповідає закону.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно розрахунків податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій та пені з податку на доходи фізичних осіб та військового збору до позивача відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України відповідачем застосовано штрафні санкції у розмірі 25 %, 50 %, 75 % (т. 1, а.с. 148 -149, 150 - 160).

Проте суд дійшов висновку, що у вказаних діях не вбачається повторності, оскільки вказані порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафу на підставі ст. 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє.

Також, суд вказує на те, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Так, строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) врегульовано статтею 114 Податкового кодексу України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Так, згідно акту № 353/05-99-13-03/35581061 від 08.04.2019 року та розрахунку податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій та пені з податку на доходи фізичних осіб податковим органом нараховано штрафні (фінансові) за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) податку на доходи фізичних осіб в розмірі 5045041,34 грн.: за березень 2015 року у сумі 32619,18 грн., за квітень 2015 року у сумі 76920,03 грн., за травень 2015 року у сумі 61405,40 грн., за червень 2015 року у сумі 72238,27 грн., за липень 2015 року у сумі 95601,01 грн.; за серпень 2015 року у сумі 83570,20 грн., за вересень 2015 року у сумі 4376,45 грн., за жовтень 2015 року у сумі 72860,06 грн., за листопад 2015 року у сумі 92271,64 грн., за грудень 2015року у сумі 157273,35 грн., за січень 2016 року у сумі 97894,76 грн., за лютий 2016 року у сумі 106525,01 грн., за березень 2016 року у сумі 133771,38 грн., за квітень 2016 року у сумі 173178,34 грн., за травень 2016 року у сумі 172551,15 грн., за червень 2016 року у сумі 107441,55 грн., за серпень 2017року 99102,92 грн., за вересень 2016 року у сумі 99302,15 грн., за жовтень 2016 року у сумі 130346,76 грн., за листопад 2016 року у сумі 70167,71 грн., за грудень 2016 року у сумі 30968 грн., за січень 2017 року у сумі 56700 грн., за лютий 2017 року у сумі 132020,74 грн., за березень 2017 року у сумі 146724,39 грн., за квітень 2017 року у сумі 58609,71 грн., за травень 2017 року у сумі 137844,30 грн., за червень 2017 року у сумі 151664,04 грн., за липень 2017 року у сумі 119609,44 грн., за серпень 2017 року у сумі 156253,01 грн., за вересень 2017 року у сумі 95522,67 грн., за жовтень 2017 року у сумі 150248,82 грн., за листопад 2017 року у сумі 208907,33 грн., за грудень 2017 року у сумі 190906,94 грн., за січень 2018 року у сумі 275226,81 грн., за лютий 2018 року у сумі 251400грн.,за березень 2018 року у сумі 189817,13 грн., за травень 2018 року у сумі 117800 грн., за червень 2018 року у сумі 30250 грн.,за липень 2018 року у сумі59000 грн., за серпень 2018 року у сумі 55000 грн., за вересень 2018 року у сумі 8492 грн., за жовтень 2018 року у сумі 123579,45 грн.

Відповідно до акту № 353/05-99-13-03/35581061 від 08.04.2019 року та розрахунку податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій та пені з військового збору податковим органом нараховано штрафні (фінансові) за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) військового збору в розмірі 463532,25 грн.: за серпень 2015 року у сумі 4903,26 грн., за вересень 2015року у сумі 11659,67 грн., за жовтень 2015 року у сумі 10400 грн., за листопад 2015 року у сумі 10488,64 грн.,за грудень 2015року у сумі 16652,79 грн., за січень 2016 року у сумі 11389,03 грн., за лютий 2016 року у сумі 12994,42 грн., за березень 2016 року у сумі 10240,86 грн., за квітень 2016 року у сумі 15070,49 грн., за травень 2016 року у сумі 3500 грн., за червень 2017 року у сумі 15487,93 грн., за липень 2016 року у сумі 12948,98 грн., за серпень 2017року у сумі 2333,21 грн.,за вересень 2016 року у сумі 9888,82 грн., за жовтень 2017 року у сумі 4350 грн., за листопад 2016 року у сумі 6989,38 грн., за січень 2017 року у сумі 6902 грн., за лютий 2017 року у сумі 8718,56 грн., за березень 2017 року мі 12515,94 грн., за квітень 2017 року у сумі 14041,62 грн.; за травень 2017 року у сумі 7886,05 грн., за червень 2017 року у сумі 21303,67 грн., за липень 2017 року у сумі 16503,94 грн., за серпень 2017 року у сумі 8199,00 грн., за вересень 2017 року у сумі 11454,52 грн., 17503 грн., за листопад 2017 року у сумі 14120 грн., за грудень 2017 року у сумі 24391,45 грн., за січень 2018 року у сумі лютий 2018 року у сумі 22532,28 грн., за березень 2018 року у сумі 23644,77 грн., за квітень 2018 року у сумі 13467,85 грн., за травень 2018 року у сумі грн.., за червень 2018 року у сумі 16014,88 грн., за липень 2018 року у сумі 9089,76 грн., за серпень 2018 року у сумі 3793,82 грн., за вересень 2018 року у сумі 8377,56грн., за жовтень 2018 року у сумі 8671,22грн., за листопад 2018 року у сумі 3502 грн..

Оскільки пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації, суд приходить висновку про протиправність нарахувань штрафних санкцій по спірному податковому повідомленню - рішенню, відповідно до розрахунку якого, визначено суму штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, а саме, з моменту граничного строку сплати таких зобов`язань та до моменту винесення податкового рішення минуло більше як 1095 днів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 травня 2018 року по справі № К/9901/34710/18 № 820/3544/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що контролюючим органом неправомірно застосовано штраф до позивача за порушення строків несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) податку на доходи фізичних осіб за період з березня 2015 року по березень 2016 року, а також з військового збору за період з серпня 2015 року по березень 2016 року.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що згідно висновків викладених у акті № 353/05-99-13-03/35581061 від 08.04.2019 року податковим органом встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено (несвоєчасно перераховано) податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5045041,34 грн., та військового збору в розмірі 463532,25 грн.

Суд зазначає, що згідно п.п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом. До або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст. 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України.

Положення ст. 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.04.2018 року по справі № П/811/616/17.

Таким чином, відповідач безпідставно застосував до позивача штрафні санкції відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, оскільки при розгляді справи встановлено, що такий обов`язок позивачем було виконано в повному обсязі, що відображено в акті перевірки, з якого встановлено, що під час виплати заробітної плати податок було утримано в повному обсязі та перераховано до бюджету.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно нараховано позивачу штрафні (фінансові) санкції та пеня з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а відповідно прийняті спірні податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягаю скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно ч. 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 02 травня 2019 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318367,11 грн. та нараховання пені в сумі 3845,83 грн. на загальну суму 322212,94 грн., № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3544143,90 грн. та нарахованої пені в сумі 366839,46 грн., на загальну суму 3910983,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 02 травня 2019 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318367,11 грн. та нараховання пені в сумі 3845,83 грн. на загальну суму 322212,94 грн., № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3544143,90 грн. та нарахованої пені в сумі 366839,46 грн., на загальну суму 3910983,36 грн. задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 02 травня 2019 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318367,11 грн. та нараховання пені в сумі 3845,83 грн., на загальну суму 322212,94 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 02 травня 2019 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3544143,90 грн. та нарахованої пені в сумі 366839,46 грн., на загальну суму 3910983,36 грн.

Стягнути на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібкнехта, буд. 177А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, 130-ї Таганрозької дивізії, 114 судовий збір в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 16 жовтня 2019 року в присутності представника відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 25 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська