Справа № 653/3825/19
Суддя: Крапівіна О. П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/3825/19
Провадження № 2-а/653/101/19
РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2019 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Крапівіна О.П.

при секретарі Пшенична В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Генічеськ справу за адміністративним позовом Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області до громадянина Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача громадянина громадянина Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з тих підстав, що як стверджує у ході проведення заходів, напарвлених на протидію нелегальній міграції, при перевірці виконання рішень про примусове повернення з України, в АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подальшою перевіркою встановлено, що громадянин Узбекистану ОСОБА_1 останнього разу прибув до України 12.06.2013 року через КПП «Харків» з приватною метою. Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Узбекистан, про умови взаємних поїздок громадян від 10.01.2002 року, що набрала чинності 27.02.2002 року, встановлено безвізовий порядок в`їзду для громадян з Республіки Узбекистан, перебування до 90 днів протягом 180 днів. Натомість після прибуття в Україну у 2013 році громадянин Узбекистану ОСОБА_1 ухиляється від виїзду з території України з 10.09.2013 року. Для продовження строку перебування на території України громадянин Узбекистану ОСОБА_1 до спеціальних підрозділів ДМС України не звертався. За порушення встановлених правил перебування громадянин Узбекистану ОСОБА_1 Генічеським РВ УДМС України у Херсонській області області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 26.04.2019 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» головним спеціалістом Генічеського РВ УДМС України у Херсонській області, 26.04.2019 року затверджено рішення про примусове повернення з України відповідача громадянина Узбекистану ОСОБА_1 Відповідне рішення він отримав 26.04.2019 року, про що свідчить розписка відповідача. Вказаним рішенням відповідача було зобовязано покинути територію України до 26.05.2019 року, однак він у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України відповідач у суді не оскаржив, продовжує злісно порушувати законодавство України. Громадянин Узбекистану ОСОБА_1 законних джерел доходу, власного житла на території України немає, приймаюча сторона в Україні відсутня, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, повязаних з подальшим перебуванням в Україні немає. Підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не виявлено, також не виявлено підстав, які б забороняли примусово видворити з України в країну громадянської належності чи третю країну, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Беручи до уваги той факт, що відповідач був притягнутий до відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України та проживання без документів на право проживання в Україні, своїми діями грубо порушує вимоги ст.ст. 9,16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду з України. Тому стосовно відповідача підлягає прийняття рішення про примусове видворення з території України. Разом з тим він буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи ремісії та існує ризик втечі іноземця. Позивач просить примусово видворити з території України громадянина Узбекистану ОСОБА_1 та затримати його з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ч.7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно ст. 46 ч.4 п.3 КАС України іноземці чи особи без громадянства, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Судом встановлено, що громадянин Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач у справі останній раз прибув до України 12.06.2013 року з приватною метою, що підтверджується інформацією, наданою відповідачем в поясненні та його паспортом.

Відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Узбекистан, про умови взаємних поїздок громадян від 10.01.2002 року, що набрала чинності 27.02.2002 року, встановлено безвізовий порядок в`їзду для громадян з Республіки Узбекистан, перебування до 90 днів протягом 180 днів.

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, (даліПорядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду з держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком вїзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього вїзду в Україну.

В пункті 8 Порядку зазначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Натомість після прибуття в Україну у 2013 році громадянин Узбекистану ОСОБА_1 поселився в АДРЕСА_1 , де по даний час й проживає.

Для продовженням строку перебування на території України громадянин Узбекистану ОСОБА_1 до територіальних підрозділів ДМС України не звертався.

За порушення встановлених правил перебування громадянин Узбекистану ОСОБА_1 Генічеським РВ УДМС України у Херсонській області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 26.04.2019 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою ДМС України від 26.04.2019 року, громадянина Узбекистану ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» головним спеціалістом Генічеського РВ УДМС України у Херсонській області, 26.04.2019 року затверджено рішення про примусове повернення з України відповідача громадянина Узбекистану ОСОБА_1 Відповідне рішення він отримав 26.04.2019 року, про що свідчить розписка відповідача. Вказаним рішенням відповідача було зобовязано покинути територію України до 26.05.2019 року, однак він у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України відповідач у суді не оскаржив, продовжує злісно порушувати законодавство України.

Громадянин Узбекистану ОСОБА_1 законних джерел доходу, власного житла на території України немає, приймаюча сторона в Україні відсутня, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, повязаних з подальшим перебуванням в Україні немає. Підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не виявлено, також не виявлено підстав, які б забороняли примусово видворити з України в країну громадянської належності чи третю країну, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Беручи до уваги той факт, що відповідач був притягнутий до відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України та проживання без документів на право проживання в Україні, своїми діями грубо порушує вимоги ст.ст.9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду з України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст.ст. 288, 289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, беручи до уваги відсутність близьких родичів на території України, власного житла, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України судом не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Міжнародний договір між Україною та Узбекистаном про реадмісію відсутній.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

П. 3 ч.2 ст. 371 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

З урахуванням викладеного, дане рішення слід звернути до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 26, 30, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст.5, 9, 20, 46, 72-79, 90, 241-246, 250, 255, 288, 289, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області до громадянина Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Затримати громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк шість місяців.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна