Справа № 278/2072/16-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/2072/16-а

Головуючий у І інстанції: Зубчук І.В.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

29 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року (місце ухвалення рішення - м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на землю, скасування акту на земельну ділянку, зобов`язання зареєструвати право -,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до Житомирської районної державної адміністрації, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області Станишівську сільську раду залучено до участі у справі в якості відповідача замість Луківської сільської ради в зв`язку з припиненням юридично особи в результаті реорганізації шляхом приєднання до Станишівської сільської ради), Управління Держземагенства у Житомирському районі (правонаступник Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області), третьої особи ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати дії Житомирської районної державної адміністрації, Луківської сільської ради та Управління Держземагенства у Житомирському районні неправомірними;

- скасувати рішення Житомирської державної адміністрації України та/або Луківської сільської ради, яким частину земельної ділянки (кадастровий номер: :01:000:0082, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 2 га) було виділено ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Управління Держземагенства у Житомирському районі зареєструвати земельну ділянку 5,2946 га за ОСОБА_1 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт зазначає, що на етапі внесення відомостей до Державного земельного кадастру було прийнято рішення про відмову у внесенні у зв`язку з перетином ділянки позивача з іншою ділянкою. Судом не враховано, що позивач мав правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельний пай, оскільки ним було дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю. Скаржник зауважив, що саме неправомірні дії відповідачів з недотримання законів України призвели до того, що земельна ділянка надана іншій особі.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

15 березня 2006 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення, зокрема, про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельний пай після померлої ОСОБА_3 Вказаним рішенням також зобов`язано Луківську сільську раду Житомирського району Житомирської області видати ОСОБА_1 сертифікат на земельний пай (частку) та виділити його в натурі (т.1 а.с.4).

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 листопада 2006 року № 861 було включено в додатковий список помилково пропущеного громадянина ОСОБА_1 , який має право на земельну частку (пай) по реформованому КСП Лука Луківської сільської ради; надано дозвіл на видачу сертифіката на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,65 умовних кадастрових га; надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель запасу Луківської сільської ради (т.1 а.с.173).

10 липня 2007 року Житомирською районною державною адміністрацією на підставі рішення Житомирської районної державної адміністрації від 20 листопада 2006 року № 861 ОСОБА_1 , як члену колективного сільськогосподарського підприємства Лука, було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (т.1 а.с.6).

Після неодноразових звернень до Житомирської РДА з метою отримати земельну ділянку в натурі, позивачу повідомили, що коштів на проведення землевпорядних робіт в бюджеті відсутні, а тому усі витрати покладаються на замовника.

20.09.2010 р. позивач уклав угоду з ДП «Поліськгеодезкартографія» на виконання робіт по розробленню технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), однак тільки 11.03.2011 р. було затверджено технічне завдання на розробку проекту із землеустрою щодо організації території земельної частки (паю) та складання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Висновком Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою від 20 квітня 2011 року було погоджено проект землеустрою, щодо організації території земельної частки (паю) та складанню державного акта на право власності на земельну ділянку площею 5,2946 га ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (т.1 а.с.16).

05 травня 2011 року розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області було затверджено проект землеустрою щодо організації території земельної частки (паю) та складанню державного акта на право власності на земельну ділянку площею 5,2946 га. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та передано останньому у власність земельну ділянку площею 5,2946 для ведення особистого селянського господарства в розмірі земельної частки (паю) по реформованому КСП Лука за рахунок земель запасу Луківської сільської ради (т.1 а.с.77).

Поряд з цим, працівники земельного відділу Житомирського РДА в червні 2011 року записали позивача в чергу для отримання державного акта на 18 лютого 2013 року.

18.02.2013 р. позивач прибув до Житомирської РДА, але йому повідомили, що Житомирський районний відділ земельних ресурсів розформували, а таку чергу вже відмінили, і йому потрібно повернути технічну документацію організації, що її готувала, а вони самостійно її подадуть на відповідну реєстрацію.

У зв`язку з цим, 17.02.2013 р. позивач повернув технічну документацію ДП «Поліськгеодезкартографія».

Згодом позивача повідомили листом Управління Держземагенства у Житомирському районі від 13.03.2013 р. № 64, що розглянувши матеріали технічної документації із землеустрою було відмовлено у зв`язку з рядом недоліків, а повторний розгляд можливий після їх усунення.

07 квітня 2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 (третій особі у даній справі) на території Житомирського району Луківської сільської ради та надано йому у власність земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :01:000:0082, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району Луківської сільської ради (т.1 а.с.241).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 була здійснена 14 травня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області Артемчук О.Д. (т.1 а.с.106-107).

Свідоцтво про право власності на земельну ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Луківська сільська рада, з кадастровим номером :01:000:0082 ОСОБА_2 отримав 15 травня 2014 року (т.1 а.с.105).

Вважаючи дії відповідачів неправомірними з приводу винесення рішення щодо виділення ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ні Житомирською районною державною адміністрацією, ні Луківською сільською радою рішення про передачу земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Луківська сільська рада, з кадастровим номером :01:000: НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2 не приймалось. Спірна земельна ділянка була надана у власність ОСОБА_2 наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 07 квітня 2014 року, який не є предметом оскарження у даній справі.

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є справою адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ч.2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного та господарського судочинства є змагальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2014 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0082 зареєстровано за ОСОБА_2 Підставою виникнення права власності є наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 07.04.2014 №199-сг.

Позивач в позові та апеляційній скарзі вказує, що на етапі внесення відомостей до Державного земельного кадастру йому було відмовлено у внесенні, у зв`язку з перетином ділянки позивача з іншою ділянкою. Позивач вважає, що порушено його право на земельний пай.

Обґрунтування заявлених позовних вимог пов`язане з допущеними, на думку позивача, порушеннями вимог чинного законодавства з боку відповідачів на підставі звернення та документів, поданих третьою особою при реєстрації ним свого права власності, що порушили права позивача як власника земельного паю.

Отже, позивач оскаржуючи дії відповідачів фактично не погоджується з набуттям ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0082, що свідчить про наявність спору про право цивільне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Суд звертає увагу, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Вказаний висновок зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що спір у справі стосується не стільки правомірності дій відповідача при державній реєстрації земельної ділянки, скільки правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, в тому числі її державної реєстрації, а тому захист порушеного права ОСОБА_1 має вирішуватися в порядку, встановленому ЦПК України.

В постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 2-а-207/11 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що оспорювання правомірності набуття земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне: спірні правовідносини стосуються набутого права власності на земельну ділянку, що потребує встановлення судом обставин законності його набуття та виходить за межі компетентності адміністративних судів, а тому підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), де вказано, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки Житомирський районний суд Житомирської області помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 238, частини першої статті 319 КАС України, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на землю, скасування акту на земельну ділянку, зобов`язання зареєструвати право - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 жовтня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.