Справа № 520/2528/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 р.Справа № 520/2528/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року (ухвалене суддею Котеньовим О.Г., повний текст якого складено 19.07.2019 року) по справі № 520/2528/19

за позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС, в якому просила: визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2018/001753/2 від 29.12.2018 р., винесене Харківською митницею ДФС; визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807190/2018/01133 від 29.12.2018 р., винесену Головним державним інспектором МП Харків-автомобільний Романюком С.В.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Митного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки оскаржувані рішення та картка відмови обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Позивачка подала до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 20.12.2018 р. у місті Бохум Федеративної Республіки Німеччини придбано легковий автомобіль пасажирський для перевезення пасажирів та для використання по дорогах загального користування, марки MERCEDES-BENZ, модель ML280СDІ, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , сірого кольору, загальний пробіг 314000, об`єм двигуна 2987 куб, країна виробництва: Федеративна Республіка Німеччина, вартість транспортного засобу 4600 євро, що підтверджується договором від 20.12.2018 р.

23.12.2018 р. позивачкою до Волинської митниці ДФС подано попередню митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, яка була зареєстрована Волинською митницею ДФС.

29.12.2018 р. декларантом позивача подано до Харківської митниці ДФС митну декларацію (типу додаткова до попередньої) № СА807190/2018/025904 щодо митного оформлення транспортного засобу - легкового автомобіля пасажирського для перевезення пасажирів та для використання по дорогах загального користування, марка MERCEDES-BENZ, модель ML280СDІ, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_2 ): НОМЕР_1 , загальний пробіг 314000, сірого кольору, 2006 року випуску, країна виробництва: Федеративна Республіка Німеччина, ціна 4600 євро (еквівалентно 145885,03 грн., відповідно до курсу НБУ на день подачі декларації).

До митної декларації подано оригінали товаросупровідних документів: рахунок-фактура (інвойс) б/н від 20.12.2018 р.; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу № UA205010/2018/118800 від 23.12.2018 р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 16.04.2018 р.; договір про надання послуг митного брокера № 2529 від 21.12.2018 р.; касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 0.0..1 від 21.12.2018 р.; копію паспортного документу фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного чи тимчасового проживання на території України.

За результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих позивачкою під час митного оформлення, досліджена цінова інформація щодо оцінки транспортних засобів, яка міститься у каталогах програмного продукту SchwakeNet та виявлено, що вказані документи не підтверджують в повній мірі задекларований рівень митної вартості, у зв`язку виявленими критеріями ризиків, вартістю ідентичного транспортного засобу на ринку Європи, відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу по SCHWAKE декларанту в електронному повідомленні запропоновано надати додаткові документи, а саме: платіжні документи, банківські документи щодо здійснення оплати; каталоги, специфікації, прейскуранти, інформація аукціону, сайтів, пропозиції; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Листом від 29.12.2018 р. позивачка повідомила відповідача, що на теперішній час відсутня можливість надати додаткові документи та в подальшому документи будуть надані у термін, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України.

Рішенням Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA807000/2018/001753/2 від 29.12.2018 р. заявлену декларантом митну вартість скориговано «за другорядним методом (резервним методом)» таїї розмір підвищено з 4600 євро до 9 845,23 євро, у зв`язку з чим збільшився розмір митних платежів з 3084,98 євро, що еквівалентно 97837,48 грн. до 4763,38 євро, що еквівалентно 151068,83 грн. різниця складає 1678 євро, що еквівалентно 53216,32 грн., відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день прийняття вказаного рішення.

29.12.2018 р. Головним державним інспектором МП «Харків-автомобільний» Романюком С.В винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807190/2018/01133, відповідно до якої зобов`язано позивача подати нову митну декларацію, з урахуванням відомостей, наведених у Рішенні про коригування митної вартості товарів № UA807000/2018/001753/2 від 29.12.2018 р.

Не погоджуючись із рішенням відповідача та вищевказаною карткою відмови, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення відповідача необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно із ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не вказано, які саме є підстави, передбачені чинним законодавством, для витребування у позивача додаткових документів.

Розрахунок між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) за договором купівлі продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель ML280СDІ від 20.12.2018 р. проводився у готівковій формі, яка не передбачала наявності платіжних доручень.

Ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. по справі № 803/1112/17.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не вказано обґрунтування причин не визнання заявленої декларантом митної вартості, не вказано обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні, а зазначено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Крім того, відповідачем не вказано в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом за допомогою інформації щодо оцінки вживаного ТЗ за VIN-кодом, що відповідає VIN-коду ТЗ позивача, яка міститься у каталозі програмного продукту SCHWAKE 020171, та було визначено митну вартість ТЗ позивача на рівні середньої вартості продажу, зазначеної для продажу цього ТЗ, а саме - 9845,23 євро, проте, відсутня докладна інформація, яка використовувалася митним органом при її визначенні.

Таким чином, позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені Митним кодексом України, які дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення відповідача та картка відмови необгрнутовані та підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року по справі № 520/2528/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 29.10.2019 року