Справа № 240/10588/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
23 вересня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просить:
- визнати неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині ненадання повної та достовірної інформації на запит від 10 вересня 2019 року;
- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на запит від 10 вересня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним було надіслано до відповідача запит від 10 вересня 2019 року, на який відповідач протиправно не надав відповіді у встановлений законом строк. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін - відмовлено.
22 жовтня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.27-28).
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Згідно з положеннями частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Зазначений запит зареєстровано Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області 10 вересня 2019 року (а.с.6).
Оскільки відповіді на його запит від 10 вересня 2019 року позивачем отримано не було, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Так, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію".
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України "Про звернення громадян".
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15, 16 Закону України "Про звернення громадян".
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян").
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VІ, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №2939-VІ, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону №2939-VІ, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
У силу вимог частин 1, 2 статті 19 Закону №2939-VІ, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина 4 статті 20 Закону №2939-VІ).
Як вже встановлено судом, зазначений запит було отримано відповідачем 10 вересня 2019 року, відповідь сформовано 16 вересня 2019 року, у межах встановленого частиною 1 статті 20 Закону №2939-VІ п`ятиденного строку, що обчислюється в робочих днях.
Поряд з цим, жодних доказів на підтвердження обставин надіслання позивачу зазначеної відповіді на запит відповідачем суду не надано.
Належним чином засвідчена копія реєстру обліку використання знаків поштової оплати Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 17 вересня 2019 року може свідчити про використання поштових марок, однак не є належним доказом надіслання позивачу відповіді.
Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами дотримання вимог статті 20 Закону №2939-VІ щодо повідомлення позивача про наслідки розгляду його запиту від 10 вересня 2019 року, що вказує на допущення протиправної бездіяльності.
При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача про направлення відповіді позивачу поштовим зв`язком "простою кореспонденцією" та посилання на відсутність обов`язку надсилання відповіді на запит рекомендованою кореспонденцією.
Згідно з абзацом 24 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.
Абзацом 28 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 встановлено, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Тобто, жодного документального підтвердження надсилання простого поштового відправлення відправник не має.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Відтак, ризики неодержання відповіді на запит запитувачем інформації та можливі наслідки у формі відповідальності повністю покладені на суб`єкта владних повноважень - розпорядника інформації.
Статтею 23 Закону №2939-V, визначено, що рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Суд зазначає, що бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень, це його пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Судом встановлено факт бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні своєчасно відповіді на запит позивача на інформацію.
Зміст відповіді не аналізувався судом, оскільки вона не була отримана позивачем та на час розгляду справи немає підстав стверджувати, що вона є неповною чи недостовірною, тому у даній частині позовні вимоги є передчасними.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині ненадання відповіді на запит та необхідність їх задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього надати відповідь на запит.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.
Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині ненадання відповіді на запит від 10 вересня 2019 року.
Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області надати відповідь на запит від 10 вересня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 30 жовтня 2019 року.

Суддя Д.М. Гурін