Справа № 320/4639/19
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

28 жовтня 2019 року 320/4639/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши в м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просять суд:

- визнати протиправною відмову Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 19.03.2019;

- зобов`язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 19.03.2019;

- визнати протиправною відмову Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_2 від 19.03.2019;

- зобов`язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати інформацію на запит ОСОБА_2 від 19.03.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №320/4639/19 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року та 11 жовтня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача 2 надійшли заяви про зміну підстав та предмету позову, в якій позивач 2 просить суд:

1) визнати протиправним рішення від 19.10.2018 №409/9 Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,21 га;

2) зобов`язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,21 га.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 відмовлено у прийнятті до розгляду судом заяв представника позивача 2 про зміну підстав та предмету позову від 30.09.2019, від 01.10.2019 та від 11.10.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Білогородською сільською радою повторно розглянуто запити позивачів на отримання публічної інформації від 19.03.2019 та направлено на їх адреси запитувану інформацію разом із копіями документів.

Також, 30 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року та 11 жовтня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача 1 надійшли заяви про відмову від позову та присудження судових витрат.

У вказаних заявах представник позивача 1 зазначає, що позивач 1 отримав відповідь відповідача на інформаційний запит, що було предметом даного позову, а тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивач 1 відмовляється від своєї вимоги про визнання протиправної відмови Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 19.03.2019 та зобов`язання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 19.03.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити з таких підстав.

Предметом спору є бездіяльність Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка полягає у відмові в наданні позивачам інформації на їх запити від 19.03.2019, оформлені листами від 25.03.2019 №3-18 та №3-19.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2019 ОСОБА_1 направила відповідачу запит на отримання публічної інформації щодо отримання інформації про користувача земельної ділянки, вказаної у заяві-клопотанні від 26.09.2018.

Листом від 25.03.2019 №3-19 відповідач надав відповідь, яким відмовив ОСОБА_1 у наданні запитуваної інформації посилаючись на те, що така інформація стосується персональних даних громадян України.

Водночас, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі Білогородською сільською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19.03.2019 та направлено на її адресу запитувану інформацію разом із копіями документів.

На підтвердження даних обставин відповідач надав суду лист-відповідь від 17.09.2019 №809/02-26, а також докази направлення вказаної відповіді на адресу ОСОБА_1

Проти даних обставин ОСОБА_1 не заперечувала, оскільки подала до суду заяву про відмову від позову.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.03.2019 ОСОБА_2 направив відповідачу запит на отримання публічної інформації щодо отримання інформації про користувача земельної ділянки, вказаної у заяві-клопотанні від 26.09.2018.

Листом від 25.03.2019 №3-18 відповідач надав відповідь, яким відмовив ОСОБА_2 у наданні запитуваної інформації посилаючись на те, що така інформація стосується персональних даних громадян України.

Водночас, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі Білогородською сільською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_2 на отримання публічної інформації від 19.03.2019 та направлено на його адресу запитувану інформацію разом із копіями документів.

На підтвердження даних обставин відповідач надав суду лист-відповідь від 17.09.2019 №810/02-26, а також докази направлення вказаної відповіді на адресу ОСОБА_2

Проти даних обставин ОСОБА_2 не заперечував.

Водночас, у заявах про зміну підстав та предмету позову від 30.09.2019, від 01.10.2019 та від 11.10.2019 представник позивача 2 зазначив, що інформація, яку надав відповідач у листі-відповіді від 17.09.2019 №810/02-26 стосується іншої земельної ділянки, про яку у своєму запиті позивач 2 не запитував.

Водночас, суд звертає увагу на те, що предметом даного позову, є зокрема, бездіяльність Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка полягає у відмові в наданні ОСОБА_2 інформації на його запит від 19.03.2019, оформленою листом від 25.03.2019 №3-18.

У той же час, не погоджуючись із інформацією, яку надав відповідач у листі-відповіді від 17.09.2019 №810/02-26, позивач 2 з метою захисту своїх прав може реалізувати шляхом подання ним нової позовної заяви, оскільки підлягають дослідженню інші обставини, які не є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувані позивачами порушення були самостійно виправлені відповідачем.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Беручи до уваги те, що права позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, були відновлені внаслідок виконання відповідачем вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання позивачам запитуваної інформації разом із копіями документів, що підтверджується листами-відповідями від 17.09.2019 №810/02-26 та №809/02-26 та доказами направлення вказаних відповідей на адресу позивачів, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 802,80 грн., що підтверджується квитанціями від 16.04.2019 №180 на суму 768,40 грн. та від 27.08.2019 №0.0..1 на суму 34,40 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 802,80 грн., що підтверджується квитанціями від 16.04.2019 №181 на суму 768,40 грн. та від 27.08.2019 №0.0..1 на суму 34,40 грн.

Таким чином, враховуючи, що закриття провадження у справі не пов`язане з відмовою позивачів від позову, сплачена позивачами сума судового збору підлягає поверненню їм у повному обсязі.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач 1 та позивач 2 просять суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білогородської сільської ради судові витрати на правову допомогу в загальній сумі 8000 грн.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За нормами частини шостої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Так, Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VІ (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (Клієнт 1) та ОСОБА_3 (Адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги від 13.04.2019 №14, за яким адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу у справі за позовом Клієнта 1 до Білогородської сільської ради про зобов`язання надати публічну інформацію на запит Клієнта 1 від 19.03.2019.

Також, між ОСОБА_2 (Клієнт 2) та ОСОБА_3 (Адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги від 13.04.2019 №15, за яким адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу у справі за позовом Клієнта 2 до Білогородської сільської ради про зобов`язання надати публічну інформацію на запит Клієнта 2 від 19.03.2019.

Умови за вказаними договорами є ідентичними.

Так, відповідно до пункту 4.1 договорів Клієнт 1 та Клієнт 2 оплачують надану адвокатом допомогу в гривнях, шляхом переказу суми, яка підлягає сплаті згідно ставок, визначених пунктом 4.3 договорів.

Однак, суд звертає увагу на те, що пункти 4.3 в Договорах взагалі відсутні. Натомість, пунктами 4.2, 4.2.1, 4.2.2, 4.2.3, 4.2.4, 4.2.5 договорів встановлено, що вартість правової допомоги становить: письмова консультація - 1000 грн., складання позовної заяви - 2000 грн., складання відповіді на відзив на позовну заяву - 1000 грн., складання клопотань - 300 грн. за 1 клопотання, участь у судовому розгляді справи - 2000 грн. за один судодень.

Позивачем 1 та Позивачем 2 на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. додано копії: договору від 13.04.2019 №14, договору від 13.04.2019 №15, рахунку №1 від 15.04.2019 на суму 4000,00 грн., рахунку №1 від 15.04.2019 на суму 4000,00 грн., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5207 від 29.08.2012, видане на ім`я ОСОБА_3 , копії ордерів, квитанцію від 19.04.2019 на суму 4000,00 грн. та квитанцію від 19.04.2019 на суму 4000 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що в рахунках зазначена послуга "участь у судовому засіданні" сукупною вартістю 4000 гривень, однак дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Окрім іншого, судом враховано, що дана справа є справою незначної складності, а вартість наданих позивачу 1 та позивачу 2 послуг є явно завищеною.

Так, позовна заява про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії є типовою (шаблонною), окрім цього інтереси позивача 1 та позивача 2 представлені в одній позовній заяві, а не в двох різних заявах, що по своїй суті не може складати суму за правову допомогу як за дві окремі позовні заяви.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем на даний час виправлені в добровільному порядку оскаржувані порушення, тобто фактично предмет спору відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо недоведеності витрат на правову допомогу, а відтак заявлена позивачами загальна сума у розмірі 8000,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 134, 143, 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі №320/4639/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 802 (вісімсот дві) грн. 80 коп., сплаченого згідно квитанцій від 16.04.2019 №180 та від 27.08.2019 №0.0..1.

Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 802 (вісімсот дві) грн. 80 коп., сплаченого згідно квитанцій від 16.04.2019 №181 та від 27.08.2019 №0.0..1.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.