Справа № 1.380.2019.003840
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003840
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

представники сторін не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання незаконною відмови,

в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (далі ВК Дрогобицької МР, відповідач) в якій позивач просить суд: визнати відмову адміністратора Центру надання адміністративних послуг Дрогобицької міської ради у проведенні реєстраційної дії, а саме реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , незаконною.

Ухвалою судді від 30.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Центром надання адміністративних послуг Дрогобицької міської ради ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про реєстрацію місця проживання у зв`язку з пропуском строку такої реєстрації після зняття з реєстрації попереднього місця проживання та несплатою штрафу.

Таку відмову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки стверджує, що ним у строк було надано усі необхідні документи, що вимагаються для реєстрації місця проживання. Крім того, на думку позивача, протиправними є покликання відповідача на те, що до заяви про реєстрацію місця проживання не додано документів, що підтверджують право на проживання у житлі, а саме нотаріально завірена копія згоди власника житла, оскільки згода власника житла була долучена до заяви. Також позивач вважає, що самого факту зняття з попереднього місця реєстрації фізичною особою недостатньо для кваліфікації дій за ч. 1 ст.197 КУпАП та накладення штрафу, а отже покликання відповідача при відмові на несплату такого штрафу є безпідставними.

Відповідач 16.09.2019 за вх. №33152 надав відзив на адміністративний позов. Зазначає, що письмове звернення ОСОБА_1 було розглянуто і позивачу була надана вичерпна відповідь. Відповідач також вказує, що для отримання адміністративної послуги не було надано усіх необхідних документів передбачених Правилами реєстрації місця проживання, а ОСОБА_1 було надано вичерпну інформацію щодо кожного документа, тому позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Також відповідач зазначає, що одночасно позивача було повідомлено про вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме проживання громадян без реєстрації місця проживання та про сплату адміністративного збору у розмірі 0,0255% прожиткового мінімуму у разі звернення з порушенням встановленого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» строку. Враховуючи викладене, ВК Дрогобицької МР просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. ОСОБА_1 . Додатково зазначив, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачається лише вимога пред`явити посвідчення про приписку чи військовий квиток і не вимагається наявність у цих військово-облікових документах відмітки військового комісаріату. Вважає, що орган реєстрації не діяв відповідно до законодавства, і відмова у реєстрації місця проживання є протиправною.

Станом на день розгляду справи інших доказів по суті справи судом не одержано. У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6. ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши наявні докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до начальника відділу Центру надання адміністративних послуг(далі ЦНАП) ВК Дрогобицької МР із вх. №991 від 08.07.2019 з проханням зареєструвати його місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що 26.02.2019 позивач був знятий з реєстрації попереднього місця проживання і на час подання заяви ніде не зареєстрований.

До заяви ОСОБА_1 долучив копії наступних документів: паспорта громадянина України, облікової картки платника податків, приписного посвідчення а також заяву про реєстрацію місця проживання затвердженої форми.

На зазначену заяву ОСОБА_1 отримав відповідь ЦНАПу ВК Дрогобицької МР від 08.07.2019 №857, згідно з якою за результатами розгляду звернення щодо реєстрації місця проживання позивачу відмовлено у реєстрації у відповідності до абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2019 №207 у зв`язку з тим що у поданих документах містяться недостовірні відомості, або такі є недійсними.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов`язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон України № 280/97-ВР).

Так, в силу положень частини першої статті 10 Закону України № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 11 цього Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила)

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

З доказів наявних у матеріалах справи, а саме відмітки у паспорті позивача вбачається, що ОСОБА_1 був знятий з попереднього місця реєстрації у місті Харкові 26.02.2019. До ЦНАПу ВК Дрогобицької МР звернувся 08.07.2019. Суд бере до уваги покликання позивача на той факт, що даний строк має обраховуватися з дати прибуття до місця де особа бажає зареєструвати своє місце проживання (як вказує позивач - 04.07.2019), а не з дати зняття з попереднього місця реєстрації. Однак, суд зазначає, що у оскаржуваній відмові відсутні посилання, як на підставу такої відмови на факт пропуску позивачем зазначеного строку. Крім того, суд вважає за доцільно зазначити, що на територію Львівської області, згідно з посадочним документом АТ «Укрзалізниці» ОСОБА_1 прибув 26.03.2019.

Частиною третьою статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

-письмову заяву;

-документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до статті 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Правил передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 окрім іншого подав до ЦНАПу ВК Дрогобицької МР заяву про реєстрацію його місця проживання за формою затвердженою Додатком 6 до Правил.

Пунктом 19 Правил передбачено, що Працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Отже, з аналізу викладеного, працівнику органу реєстрації належить перевірити правильність заповнення заяви про місце проживання/перебування, а у разі необхідності надати допомогу в заповненні бланка заяви у тому випадку, якщо у заявника наявні усі необхідні документи для реєстрації та йому відома уся необхідна інформація, що має вноситися у відповідний бланк.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Як видно з матеріалів справи, заява встановленого зразка про реєстрацію місця проживання на підставі якої у сукупності з іншими документами відповідач приймає рішення про реєстрацію місця проживання, долучена позивачем до його заяви довільної форми про реєстрацію місця проживання, як додаток. Як видно бланк такої заяви не містить анкетних даних заявника, паспортних даних, у ній не зазначено попереднє місце проживання позивача а також відсутній його особистий підпис.

Окремо суд зазначає, що відповідно до п.п. 18.4 Правил до заяви необхідно додати документи, що підтверджують право на проживання в житлі. З матеріалів справи судом встановлено і позивачем не заперечується, що таких документів ним не було подано у зв`язку з їх відсутністю. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. З заяви позивача вбачається, що у графі 2 підстав реєстрації місця проживання особи, зазначена згода ОСОБА_2 датована 01.07.2019 з зазначенням його паспортних даних та особистим підписом на реєстрацію місця проживання позивача.

Щодо цього суд зазначає, Правилами встановлено, що інформація про реєстрацію місця проживання вноситься до Єдиного державного демографічного реєстру, заява про таку реєстрацію формується в Реєстрі безпосередньо під час звернення та заповнюється у відповідності до Правил, заявник у свою чергу перевіряє правильність внесених даних та ставить свій особистий підпис. З вищевикладеного, суд приходить до висновку, про те, що на момент оформлення реєстрації місця проживання мають бути надані правовстановлюючі документи на житлове приміщення у якому хоче зареєструватися заявник. На думку суду, такі документи також повинні надаватися і у тому випадку, якщо така реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. З наданої позивачем згоди неможливо встановити волевиявлення ОСОБА_2 на надання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою. Крім того позивачем не було долучено до заяви та не надано суду доказів на підтвердження права власності чи будь-яких інших прав ОСОБА_2 на житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Також суд зазначає, що частиною 1 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII передбачено, що приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей.

Згідно з частиною 3 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, органи виконавчої влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання чи перебування осіб, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок військових комісаріатів відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання або перебування.

Абзацами 2 та 3 пункту 24 Порядку №921 передбачено, що з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних виконавчі комітети сільських, селищних та міських рад здійснюють:

взяття на військовий облік громадян, які прибули на нове місце проживання до адміністративно-територіальної одиниці, що обслуговується виконавчим комітетом сільської, селищної або міської ради, тільки після їх взяття на військовий облік у районному (міському) військовому комісаріаті;

Виходячи із вищевказаних приписів чинного законодавства, суд зазначає, що обов`язковою умовою для реєстрації місця проживання позивача є прийняття позивача на військовий облік у відповідному військовому комісаріаті або надання доказів про його виключення з військового обліку на підставах, встановлених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII. Враховуючи, що позивачем таких документів при поданні до відповідача заяви про реєстрацію місця проживання не подано, на думку суду, відмова відповідача із вказаної підстави є правомірною.

Суд зазначає, що надання переваги в спірних правовідносинах Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не відповідає приписам Конституції України.

Щодо покликань позивача на протиправність відмови реєстрації у зв`язку з відмовою від сплати штрафу суд зазначає наступне. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, поняття саме адміністративного збору, як плати за надання адміністративної послуги, а не штрафу. Крім того, порушення передбачені ч.1 ст.197 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачають покарання у вигляді накладення штрафу за проживання громадян, зобов`язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України або за недійсним паспортом громадянина України, а також проживання громадян без реєстрації місця проживання.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку, що перелік наданих документів та заява про реєстрацію місця проживання не відповідають тим вимогам, що встановлені чинними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Таким чином, відповідач діяв в межах закону, відмовляючи позивачу в реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позивних вимог та визнання дій відповідача протиправними.

У відповідності до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи, надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність відмови ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2019.

Суддя В.М. Сакалош