Справа № 200/9302/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/9302/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

приміщення суду за адресою: 84122, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання - Кудрявцеві О.Ю.,

за участю:

представника відповідача - Тернинко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс», звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу № Ю-3865-17 від 13 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску станом на 30 квітня 2019 року на загальну суму 4 053 288,06 грн у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Донецькій області 13 травня 2019 року було складено вимогу № Ю-3865-17 про сплату боргу в сумі 4 053 288,06 грн зі сплати єдиного внеску, яка надійшла до підприємства 29 травня 2019 року.

За результатом адміністративного оскарження до Державної фіскальної служби України Державною фіскальною службою України в задоволенні скарги товариства про скасування спірної вимоги було відмовлено.

Позивач вважає вимогу відповідача № Ю-3865-17 від 13 травня 2019 року такою, що не відповідає законодавству та підлягає скасуванню, оскільки м. Маріуполь є населеним пунктом, де з 14 квітня 2014 року і до теперішнього часу проводиться антитерористична операція.

Відповідно до п. 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Підприємством на адресу відповідача відповідна заява була надіслана 16 лютого 2018 року.

З огляду на вищезазначене позивач зазначає, що спірна вимога є протиправною, оскільки прийнята в супереч чинному законодавству України (а.с. 3-9).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду вказану позовну заяву залишено судом без руху у зв`язку із наявністю недоліків (а.с. 59).

Ухвалою суду від 3 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 вересня 2019 року (а.с. 1)

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2019 року (а.с. 131).

16 жовтня 2019 року представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлявся судом належним чином.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій останній просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 135-136).

Представник відповідача до судового засідання 16 жовтня 2019 року з`явилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника ТОВ «Укрвуглесервіс».

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом № 2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з п.п. 3 та 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та або борги зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску надсилають вимогу про її сплату, яка формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на 13 травня 2019 становила 4 053 288,06 грн.

На підставі цих даних ГУ ДФС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ю-3865-17 від 13 травня 2019 року.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив Головного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на адміністративний позов ТОВ «Укрвуглесервіс», в якому також зазначено про правомірність спірного рішення. Також у відзиві зазначено, що звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, пов`язується з необхідністю подання податкового органу відповідної заяви не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. 30 квітня 2018 року на офіційному веб-сайті Президента України було розміщено новину про те, що Президент України підписав Указ, яким завершується АТО і починається операція Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони. Доказів звернення позивача з відповідною заявою до контролюючого органу протягом 30 днів, наступних з днем закінчення антитерористичної операції не надано, що виключає можливість звільнення від сплати єдиного внеску (а.с. 70-73).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (ідентифікаційний ), юридична адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 35; знаходиться на обліку Маріупольській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Центральне відділення) (а.с. 40-41).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ідентифікаційний код 39406028), місцезнаходження: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби є органи державної податкової служби.

Згідно п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин та забезпечення реалізації податкової політики в частині адміністрування єдиного внеску.

13 травня 2019 року відповідачем винесено вимогу № Ю-3865-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску яка виникла станом на 30 квітня 2019 року, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску, штрафу та пені у розмірі 4 053 288,06 грн (а.с. 10).

29 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс» звернулось зі скаргою № 69 до Державної фіскальної служби України на вимогу від 13 травня 2019 року № Ю-3865-17 (а.с. 11).

Рішенням від 3 липня 2019 року № 30423/6/99-9911-03-02-15 про результати розгляду скарги позивача Державною фіскальною службою України скаргу товариства залишено без задоволення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року № Ю-3865-17 - без змін (а.с. 21-23).

Будучи не згодним зі спірною вимогою ГУ ДФС та із результатом розгляду ДФС скарги, позивач 24 липня 2019 року звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі Закон України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Закон № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач в розумінні зазначених норм Закону, є страхувальником та на нього покладений обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 8 зазначеного закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як встановлено під час розгляду справи сума недоїмки з єдиного внеску у розмірі 4 053 288,06 грн, яка зазначена у спірній вимозі, виникла у зв`язку із несплатою позивачем єдиного соціального внеску за 2019 рік, тобто, за період, який розпочався після 14 квітня 2014 року.

Суд зазначає, що згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2» на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України»; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Маріуполь Донецької області, де здійснює свою діяльність позивач, та на території якого знаходиться Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Донецькій області (на обліку у якій знаходиться позивач).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів м. Маріуполь Донецької області, де здійснює свою діяльність позивач, та на території якого знаходиться Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Донецькій області (на обліку у якій знаходиться позивач).

Як вже зазначалося судом, звільнення (п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI) певної категорії платників єдиного внеску, від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, відбувається на підставі відповідної заяви платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідно до матеріалів справи заява про звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, була відправлена позивачем на адресу Центрального відділення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області 16 лютого 2018 року (а.с. 27-28).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Указ Президента України про закінчення антитерористичної операції станом на час розгляду даної справи не прийнятий, а посилання відповідача на інформацію, опубліковану на офіційному веб-сайті Президента України 30 квітня 2018 року про те, що Президент України підписав указ, яким завершується АТО і починається ООС (операція об`єднаних сил), не є підтвердженням прийняття Президентом України відповідного указу.

Як вбачається зі змісту Указу Президента України «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» від 30 серпня 2018 року № 116/2018 року, у даному нормативно-правовому документі не зазначається про припинення антитерористичної операції, при цьому зазначається про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268 від 18 січня 2018 року були внесені зміни до деяких законодавчих актів України.

Так, статтю 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638 від 20 березня 2003 року було доповнено абзацом 10 наступного змісту: «антитерористична операція може здійснюватися одночасно із відсіччю збройної агресії в порядку статті 51 Статуту Організації Об`єднаних націй та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану відповідно до Конституції України та законодавства України».

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що діючі норми права як станом на час виникнення спірних правовідносин так і станом на час розгляду даної справи не містили та не містять кінцевої дати закінчення антитерористичної операції, що дає підстави вважати, що антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України до Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 2 вересня 2014 року № 1669-VII були внесені зміни, відповідно до яких з цього закону був виключений пп. 8 п. 4 ст. 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI був внесений п. 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обов`язків на період проведення АТО).

Разом із цим, станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ, пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI (яким вказані особи звільняються від виконання зазначених обов`язків) на підставі Закону України Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію 9-4, а не 9-3. Ані Законом № 911-VIІІ, ані будь-яким іншим законом приписи пункту 9-4 Закону № 2464-VI виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Отже, у весь період, недоїмка за який була включена у спірну вимогу, приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, були чинними.

Щодо тверджень відповідача про правомірність спірної вимоги з підстав не передбачення чинним законодавством заборони органам доходів і зборів приймати вимоги про сплату недоїмки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (ч. 4 ст. 25); вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч. 5 ст. 25).

Суд зауважує, що обов`язковою умовою прийняття органом фіскальної служби вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску є її прийняття щодо платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (ч. 1 ст. 25).

Як вже зазначалось судом, на підставі п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI позивач є підприємством, яке звільнено на період до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану від виконання обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зокрема, від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно, прийняття щодо позивача вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ є не правомірним.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання спірної вимоги неправомірною та її скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з платіжного доручення від 13 серпня 2019 року № 766 позивачем за подачу цього позову було сплачено 19 210,00 грн судового збору (а.с. 63).

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України присуджує стягнути судові витрати у розмірі 19 210,00 грн, здійснені позивачем, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс» (ідентифікаційний , місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 35) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (ідентифікаційний , місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114) про скасування податкової вимоги від 13 травня 2019 року № Ю-3865-17 у сумі 4 053 288,06 грн - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 травня 2019 року № Ю-3865-17 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс» про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4 053 288,06 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний , місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114) (за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвуглесервіс» (ідентифікаційний , місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 35) витрати, пов`язані зі сплатою товариством судового збору в розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн 00 коп.

Рішення суду прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частина проголошені в судовому засіданні в присутності представника відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений та підписаний 25 жовтня 2019 року.

Суддя Н.П. Волгіна