Справа № 440/2743/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2743/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про про визнання протиправним рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №24 від 21.05.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в дипломі та трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до частини 1 статті 28, частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з дати звернення - 22.08.2018 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у 2001 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Вважає, що має усі умови, визначені законом, для призначення пенсії за віком. Наголошує, що діюче пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що при зверненні за призначенням пенсії позивач не надала документів, які б підтверджували реєстрацію місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці на якій він здійснює свої функції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року позовна заява залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

12.08.2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 01.08.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2743/19, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 у порядку процесуального правонаступництва замінено відповідача з Кременчуцького об`єданого управління Пенсійного фонду України Полтавської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Розгляд справи розпочато спочатку.

Відповідно до приписів частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частина третя статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач є громадянкою України /а.с.16/.

До 2001 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль /а.с.16 зворотний бік/.

22.08.2018 представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 . особисто звернулася до Кременчуцького об`єданого управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про призначення пенсії за віком /а.с.14/.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Крюківський район) №100 від 29.08.2019 позивачу у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що позивачем не надано документів, що підтверджують факт проживання (реєстрації місця проживання) на території України та невідповідністю документів вимогам пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Не погоджуючись із вказаним рішеннями, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2018, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 по справі №1640/3407/18 позов ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.08.2018 №100 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання вимог вищенаведеного рішення суду, відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Крюківський район) №24 від 21.05.2019 позивачу у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком слугували ті ж обставини, що і в рішенні Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Крюківський район) №100 від 29.08.2019.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ст. 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі території України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Як зазначено у ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

У ст. 14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними у в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

У ст. 1 Першого Протоколу передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Україна як держава-сторона Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує кожному громадянину України право на вільний вибір свого місця проживання, в тому числі й за кордоном зі збереженням всіх конституційних прав. Право громадянина України на призначення пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Крім цього, у рішенні у справі "Пічкур проти України" (Заява № 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини зазначив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну.

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

У рішенні Конституційним Судом зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У пункті 1 Порядку №22-1, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з утратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління ПФУ в районі, місті, районі в місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п.2.9 цього ж Порядку особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 закону «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III, документами, що підтверджують громадянство є: паспорт громадянина, свідоцтво про належність до громадянства, паспорт громадянина для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 по справі №206/7230/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача в реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документа, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком представником позивача була надана копія паспорта громадянина для виїзду за кордон.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 22.08.2018 року, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Судом встановлено, що позивач при першому зверненні до органів Пенсійного фонду України 22.08.2018 року досягла 70 років.

У позовній заяві позивач стверджує, що має страховий стаж - 38 років та 9 місяців, на підтвердження чого нею надано копію трудової книжки. Водночас відповідачем зазначену обставину не спростовано та відповідних доказів на спростування не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись неодноразово до відповідача із заявою про призначення пенсії, отримувала відмови з підстав, обґрунтованість яких не була доведена відповідачем і спростована під час судових розглядів.

Крім цього, суд враховує, що відповідача вже було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2018. Натомість відповідач висновків суду, висловлених у рішенні від 29.12.2018 по справі № 1640/3407/18 не врахував та порушених прав позивача не поновив, прийнявши аналогічну за змістом відмову у призначенні пенсії.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах суд вважає за необхідне врахувати рішення Європейського Суду з прав людини по справах «Чахал проти Об`єднаного Королівства», «Пономарьов проти України», «Кудла проти Польщі», у яких суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За правовою позицією Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи те, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 призводить лише до отримання чергової відмови з формальних підстав та беручи до уваги наявність необхідних умов для призначення пенсії за віком суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.08.2018.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. і суд дійшов висновку про повне задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6 - 10, 72 - 77, 90, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавської області (вул. Соборності,66, м. Полтава, 36000, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 21.05.2019 №24 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36000, призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) пенсію за віком з 22.08.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя К.І. Клочко