Справа № 501/1333/19
Суддя: Петрюченко М. І.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.10.2019
Справа № 501/1333/19
2-а/501/72/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 Сергія Віталійовича інспектора лейтенанта поліції, у бат., 2 рота УПП в Одеській області

третя особа: Департамент патрульної поліції

предмет та підстави позову: про скасування постанови

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ніколаєва Сергія Віталійовича інспектора лейтенанта поліції, 1 бат., 2 рота УПП в Одеській області (третя особа - Департамент патрульної поліції) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, згідно якого просить суд Постанову відповідача від 25 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього - закрити.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення ним п.12 ПДР.

Позивач вважає, що вказана постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав та закону, зокрема працівник патрульної поліції:

- не реагував на заперечення позивача щодо фіксації руху автомобіля позивача на пристрій;

- не оголосив йому права та обов`язки та не надав сертифікат на пристрій;

- постанову винесено на місці вчинення правопорушення, тому він (позивач) не зміг скористатись своїми правами (подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою, тощо);

- не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало можливість висловити йому (позивачу) незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, позивач посилається в позові на рішення Коснтитуційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП, а саме, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одинцю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом роглдядати справу про адміністративне правопорушення.

3. Відповідач надав до суду письмові пояснення на позов, просив відмовити в задоволенні позову (а.с.46-51).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

4. Судом на підставі ст.229 КАС України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

5. Судом встановлено, що Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 25 квітня 2019 року серії ЕАВ № 1098639, позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.4, 26).

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла ( ОСОБА_3 інспектор, лейтенант поліції, 1 бат., 2 рота УПП в Одеській області), встановлено, що 25.04.2019 року 0 10:39:46 водій ТЗ марки Mersedes Benz У320, ВН1226РО по Ленінградському шосе в напрямку м.Одеса (16 км.) рухався зі швидкістю 101 км./год., при цьому порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 51 км./год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС000523, чим порушив п.12 ПДР Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш ніж на 50 км./год.

6. Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LTI 20/20 № ТС000523 та підтверджується роздруківкою файлу НОМЕР_1 _В8000_0425_103328.jmf з пристрою, на якому зафіксовано факт превищення позивачем швидкості руху та відеодиском з фотоматеріалами та показами технічних приладів (а.с.51).

7. «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM» отримав сертифікат затвердження типу вимірювальної техніки від 29.08.2012 року, серії НОМЕР_2 та зареєстрований в реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, що підтверджується копією сертифікату, роздрукованого судом з відеодиску з фотоматеріалами та показами технічних приладів (а.с.51, 60).

8. Згідно з експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, що підтверджується копією експертного висновку, роздрукованого судом з відеодиску з фотоматеріалами та показами технічних приладів (а.с.51, 57).

9. Згідно свідоцтва № 22-01/13817, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 №ТС000523 відповідає встановленим законодавством вимогам та є придатним до застосування,що підтверджується копією експертного висновку, роздрукованого судом з відеодиску з фотоматеріалами та показами технічних приладів (а.с.51, 53).

V. Оцінка Суду.

10. Виходячи із змісту ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

11. Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дані положення кореспондуються в ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

12. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

13. В даній справі на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи наявний відеодиск з фотоматеріалами та показами технічних приладів (а.с.51).

14. Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LTI 20/20 № ТС000523 та підтверджується роздруківкою файлу НОМЕР_1 _В8000_0425_103328.jmf з пристрою, на якому зафіксовано факт превищення позивачем швидкості руху.

15. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM» отримав сертифікат затвердження типу вимірювальної техніки 29.08.2012 року, серії НОМЕР_2 та зареєстрований в реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

16. Згідно з експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

17. Також судом встановлено, що згідно свідоцтва № 22-01/13817, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 №ТС000523 відповідає встановленим законодавством вимогам та є придатним до застосування.

18. Відповідно приписів ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення дотримання правил дорожнього руху, виявлення або фіксування правопорушення може застосовувати технічні прилади.

19. Як передбачено ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", основними повноваженнями поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожньою руху його учасниками.

20. Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

21. Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху (перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним, засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху).

22. Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини та встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими відповідачем.

23. Таким чином, суд вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

24. Щодо зауважень позивача в частині протиправності винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

25. Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

26. Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

27. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

28. Частиною 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

29. Відповідно до ч.4 ст.285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

30. У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст.258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст.258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до ст.276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення "на місці вчинення правопорушення", яке містяться у ст.258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення", вжитого у ст.276 КУпАП мають різний правовий зміст.

31. Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням повноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні ч.1 ст.276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

32. У згаданому Висновку НКР дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, положення ст.258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст.258 КУпАП не розповсюджувалися на ст.122 КУпАП.

33. Окрім того, проаналізувавши п.2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, можна дійти висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст.258 КУпАП.

34. Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

35. Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку НКР, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема ст.122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст.278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

36. Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затверджені Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу.

37. Отже, аналіз діючих законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення та без складання протоколу.

38. Наведене свідчить про відсутність порушення права на захист позивача і будь-які недоліки адміністративного провадження, яке відбувалось до судового розгляду, і які він мав можливість усунути або наголосити на них в судовому засіданні, що в цілому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

39. Отже, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, суд доходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.

40. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

41. Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують незаконність дій відповідача, у зв`язку із чим він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

З цих підстав, керуючись статтями 1-3, 77, 241-246, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Сергія Віталійовича інспектора лейтенанта поліції, 1 бат., 2 рота УПП в Одеській області (третя особа: Департамент патрульної поліції) про скасування постанови відмовити повністю.

2. Судове рішення за наслідками розгляду справи набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення до суду апеляційної інстанції.

3. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

4. Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко