Справа № 826/1475/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/1475/17

адміністративне провадження №К/9901/39415/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дій "Укрспецсервіс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 (суддя Літвінова А.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 (головуючий суддя Губська Л.В., судді: Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі №826/1475/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дій "Укрспецсервіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Торговий дій "Укрспецсервіс" звернулось до суду з позовом до ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ "Торговий дій "Укрспецсервіс" звернулось із касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ "Торговий дій "Укрспецсервіс" зазначає, що приймаючи оскаржувані рішення, суди дійшли помилкового висновку про відсутність реальності господарських операцій з контрагентом позивача. На думку позивача, судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неповно досліджено докази, а також судом невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. На переконання позивача, судами безпідставно вказано, що надані первинні документи не свідчать про реальність здійснення господарських операцій. Як зазначає позивач, відсутність заявок, сертифікатів якості товару не має вирішального значення для встановлення реальності виконання операцій з поставки товару, оскільки такі документи не є первинними. Позивач не погоджується з посиланнями суду на вирок щодо директора контрагента, оскільки вважає, що вирок не містить відомостей про нереальність господарських операцій та відомостей про господарсько-правові відносини між позивачем і контрагентом, а тому вказане судове рішення не може бути належним доказом у даній справі.

Податковим органом заперечення на касаційну скаргу не подавалося, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Торговий дій "Укрспецсервіс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 у справі №826/1475/17.

Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2019 попередній розгляд справи призначено на 22.10.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ГУ ДФС у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Укрспецсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із контрагентом-постачальником ТОВ «Брон плюс» за період з 01.07.2013 по 30.06.2016.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Торговий дім «Укрспецсервіс»:

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 96239,00грн.;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 11814,00 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 95119,00грн.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у місті Києві складено акт від 07.10.2016 №417/26-15-14-02-04/37063548 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 25.10.2016 №, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 118899,00грн., у тому числі: 95119,00грн. - основний платіж, 23780,00грн. штрафні (фінансові) санкції;

від 25.10.2016 №, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 108700,00грн., у тому числі: 96239,00грн. - основний платіж, 12461,00грн. штрафні (фінансові) санкції.

Висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства контролюючим органом зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між ТОВ «Торговий дім «Укрспецсервіс» та контрагентом-ТОВ «Брон плюс».

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що первинні документи, які стали підставою для формування даних податкового обліку та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, у періоді, що підлягав перевірці, позивач перебував у господарських відносинах з ТОВ «Брон плюс», відповідно до типових договорів купівлі-продажу, відповідно до умов яких постачальник (контраагент) поставляє покупцеві (позивач) мастильні матеріали, гідравлічні рідини, а покупець приймає та оплачує поставлений постачальником товар.

Судами вказано, що на підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів, видаткових накладних, рахунків на оплату, податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

У суді апеляційної інстанції позивачем долучено до матеріалів справи копії письмових заявок на отримання товару, копії паспортів якості та сертифікатів якості продукції. Разом з тим, з товарно-транспортних накладних вбачається, що перевізником є ОСОБА_1 , проте, матеріали справи не містять доказів укладення з ним договору на перевезення чи доказів перебування вказаної особи в штаті працівників позивача. Також, позивачем не надано пояснень, яким чином здійснювалось навантаження розвантаження товару, відсутні довіреності на отримання матеріальних цінностей, належних сертифікатів якості товару. Як встановлено судами, надані позивачем первинні документи не відображають реального руху господарських операцій, на підставі яких ним сформовані дані податкового обліку.

ГУ ДФС у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між ТОВ «Торговий дім «Укрспецсервіс» та ТОВ «Брон плюс» вказано на те, що згідно вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 03.03.2016 у справі №760/1843/16-к, який набрав законної сили, обвинуваченого ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України,

Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що ОСОБА_2 та невстановленими особами вчиненні дії, які полягали у внесенні в документи, які відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Брон плюс», завідомо неправдивих відомостей та призвели до того, що невстановлені слідством особи отримавши реєстраційні документи ТОВ «Брон плюс», а також печатку вказаного товариства, здійснювали діяльність з метою штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки для ухилення від сплати податків до Державного бюджету України. При цьому, з вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_2 не мав ніякого відношення до господарської діяльності товариства, в той час як фінансово господарською-діяльністю з використанням ТОВ «Брон плюс» займались інші особи. Зазначений вирок набрав законної сили

Судом апеляційної інстанції констатовано, що первинні документи щодо спірних правовідносин у даній справі, підписані саме ОСОБА_3 .В.

Верховний Суд вказує, що згідно правового висновку Верховного Суду України, податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами.

Крім цього, про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Як встановлено приписами Податкового кодексу України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції вірно констатував, що надані позивачем первинні документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, виходячи з чого показники податкового обліку підприємства по даним відносинам не підтверджені у встановленому порядку. Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект. Суди звертали увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

У спірному випадку контролюючий орган послався на нереальність здійснення господарських операцій та свої доводи підтверджував вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Верховний Суд наголошує, що платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у правильності оформлення таких документів та у достовірності наведених у цих документах відомостей. В інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин, оскільки втрачає можливість підтвердити податковий кредит в силу відсутності належним чином оформлених первинних документів.

На підставі викладеного, касаційний суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дій "Укрспецсервіс" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду