Справа № 159/5308/19
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокум. КовельСправа № 159/5308/19

Провадження № 2-а/159/158/19

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Бакай Л.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.09.19 р. звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом, просить визнати незаконною та скасувати постанову, винесену відповідачем поліцейським серії ДП 18 № 257692 від 08.09.19 р. (далі оскаржувана постанова) про притягнення його до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 510 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою його визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП; накладено адмінстягнення в розмірі 510 грн.. Оскаржувану постанову вважає незаконною. Зазначає, що у оскаржуваній постанові вказано, що він, керуючи т/з Ford Taurus, р. н. НОМЕР_1 , належним йому, о 22 год. 08.09.19 р. у м. Луцьку, по просп. Волі, 1, як водій, керуючи т/з, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 зі смуги, що вказувала напрямок руху праворуч, здійснив рух прямо. Зазначає, що він, в дійсності, о 22 год. 15 хв. 08.09.19 р., керуючи цим т/з, рухався по вул. Набережній в м. Луцьку та перед його автомобілем, обігнавши його раптово виїхав напереріз патрульний автомобіль. Щоб не допустити зіткнення, він змушений був зупинитись. Перед цим патрульний автомобіль не подавав ніяких світлових та/або звукових сигналів з вимогою зупинитись. Коли він зупинився, з патрульного автомобіля вийшов відповідача поліцейський і, не назвавшись, запитав його, куди він їде, чому порушує. Він зажадав пояснення таким запитанням. Поліцейський потребував пред`явити водійські документи, забрав їх у нього, став імпровізувати звинувачення: то стверджував, що він їхав по просп. Волі у крайній правій смузі замість лівої; то навпаки, заплутуючи його. Він заперечив проти обвинувачення. Поліцейський запропонував йому сісти у службовий автомобіль. Коли він вийшов зі свого автомобіля, то поліцейський відігнав службовий автомобіль на 30 м по вулю Набережній. Він разом із пасажиром свідком ОСОБА_2 підійшов до патрульного автомобіля, з якого відразу висів напарник поліцейського. Однак він у службовий патрульний автомобіль сідати відмовився. Поліцейський, повторивши спробу заплутати його, штучно звинуватити, почав складати оскаржувану постанову. Він потребував у поліцейського скласти протокол про адмінправопорушення, так як він заперечує свою винуватість. Однак поліцейський відмовився складати такий протокол та виніс оскаржувану постанову. Після цього з`ясував, чи має він клопотання. Покликаючись на ст. 251 КУпАП, зазначає, що відеофіскація поліцейським не велась. Зазначеного у оскаржуваній постанові як додаток: відео АА 00909 фото, поліцейський йому не надавав. Покликаючись на ч. ч. 1, 2, 5 ст. 258 КУпАП, зазначає, що протокол про адмінправопорушення при оспорюванні ним порушення і адмінстягнення складено не було та йому було надано неякісну копрію оскаржуваної постанови. Покликаючись на ч. 2 ст. 7 КУпАП, зазначає, що поліцейський не роз`яснив йому його прав та обов`язків, позбавив його можливості надати письмове заперечення, виніс оскаржувану постанову у місці зупинення т/з не надавши можливості скористатись правовою допомогою, хоча він цього вимагав, без дотримання положень ст. 279 КУпАП. Просить позов задовольнити.

16.09.19 р. було відкрито провадження у справі за ухвалою суду.

Вказану вище ухвалу суду (копію) та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачами отримано під розпис 23.09.19 р..

За станом на 22.10.19 р. відзиву на позовну заяву від відповідача поліцейського до суду подано не було.

04.10.19 р. до суду надійшов відзив відповідача УПП - на позовну заяву, обгрунтований тим, що 08.09.19 р. відповідач поліцейський у складі патрульного екіпажа здійснював патрулювання території м. Луцька. О 22 год. було виявлено автомобіль під керуванням позивача марки «Ford Taurus», д. н. з. НОМЕР_1 , який порушив правила дорожнього руху, а саме: рухаючись у м. Луцьку, по просп. Волі у напрямку вул. Шевченка, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 ПДР України, та зі смуги, що вказувала напрямок руху праворуч на вул. Винниченка, здійснив рух прямо по просп. Волі у напрямку вул. Шевченка, чим порушив п. 8.4 «ґ» ПДР України Зазначає, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Автомобіль під керуванням позивача було зупинено поліцейськими відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». підійшовши до водія, поліцейський представився. Повідомив причину зупинки, попросив пред`явити документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України. Після встановлення особи водія було розпочато розгляд справи про адмінправопорушення. Позивача було ознайомлено з вимогами ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, його усні пояснення було оцінено поліцейським при розгляді справи. Позивача було визнано винуватим у вчиненні вказаного вище правопорушення та накладено адмінстягнення, роз`яснено положення ст. ст. 307, 308, 287 289 КУпАП. Покликаючись на Закон України «Про дорожній рух», п. п. 1.1, 1.9, 8.4, знаки 5.16, 5.18 ПДР України, що він, в дійсності, ст. 222, ч. 1 ст. 122 КУпАП, зазначає, що на відеозаписі № з нагрудної камери поліцейського вбачається. що позивач вказував, що рухався у напрямку вул. Шевченка по просп. Волі у середній смузі, що дозволяє напрямок руху тільки праворуч на вул. Винниченка. Дозволені напрямки руху по смугах та розташування дорожніх знаків за адресою: м. Луцьк, просп. Волі, 1 стверджують даними з відеореєстратора службового автомобіля поліцейських. Покликаючись на ст. ст. 268, 283, 258 КУпАП, зазначає, що відеозаписом з персонального нагрудного відеореєстратора поліцейського відповідача у справі вбачається, що було роз`яснено позивачеві право на юридичну допомогу адвоката, іншого фахівця в галузі права і перешкод до реалізації цього не було. Покликаючись на вітчизняну та міжнародну судову практику, зазначає, що були підстави для притягнення позивача до адмінвідповідальності; оскаржувана постанова є законною. Покликаючись на ч. 4 ст. 258, ч. 4 ст. 285, 122, 276 КУпАП, рішення КС України від 26.05.15 р. № 5 рп/2015, зазначає про безпідставність тверджень позивача про необхідність складання протоколу про адмінправопорушення та незаконність розгляду справи у місці зупинення т/з. Покликаючись на ст. 251 КУпАП, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, обґрунтувавши його доводами, аналогічним доводам, викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач поліцейський - у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ГУ НП - у судове засідання також не з`явився, хоча цей відповідач також належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові та інші докази, що є у справі, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Ч. 1 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 255 грн..

Як вбачається зі змісту копії оскаржуваної постанови, наданою суду позивачем, вона винесена 08.09.19 р. у м. Луцьку, по вул. Чернишевського, 3 відповідачем поліцейським щодо позивача. У ній зазначено, що останній о 22 год. 08.09.19 р., керуючи автомобілем марки «Ford Taurus», р. н. НОМЕР_1 , у м. Луцьку, на просп. Волі, 1, не виконав вимогу дорожнього знака 5.16, зі смуги, що вказувала напрямок руху праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. До постанови додається відео АА 00909, фото. Копія оскаржуваної постанови вручена особі під розпис.

Відповідно до змісту п. 8. ПДР України, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно - вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, вона визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пл. Верховного Суду від 23.12.05 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що рунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні, кожен зокрема, показали, що вони о 22 год. 08.09.19 р. як пасажири у автомобілі під керуванням позивача рухались через м. Луцьк у напрямку м. Ковеля Волинської області. Автомобіль було зупинено поліцією неподалік виїзду в сторну м. Ковеля Волинської області. Однак перед тим по м. Луцьку позивач керував автомобілем без порушення ПДР України.

З відтвореного у судовому засіданні аудіовідеозапису із CD диску з відеоматеріалами, наданими суду відповідачем УПП - вбачається, що, дійсно, у темну пору доби позивача було зупинено поліцією та поліцейськими повідомлено позивачеві, що патрульний поліцейський автомобіль з проблисковими маячками наздоганяв його тому, що він по просп. Волі, 1 у м. Луцьку порушив вимогу дорожнього знака і неправомірно здійснив рух по тій полосі, що дозволяла рух лише праворуч, прямо. Позивач, не заперечуючи свого руху по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, де розміщений дорожній знак 5.16, у напрямку вул. Шевченка, разом з тим заперечував порушення ним ПДР України у вигляді недотримання його вимог, про що заявив усно. З відеозапису ж вбачається, що на ньому міститься запис руху автомобілів по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, серед яких немає автомобіля, яким керував о 22 год. 08.09.19 р. позивач по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, та такий запис здійснено у світлу (денну) пору доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином у адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує ВС у постановах від 24.04.19 р. (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.18 р. (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.18 р. (справа № 743/1128/17), від 15.11.18 р. (справа № 524/7184/16-а).
З врахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами відповідачем УПП - не підтверджено.
При цьому саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
У справі «Федорченко та Лозенко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».
Тому, проаналізувавши вище наведені докази, надані відповідачем УПП, суд приходить до висновку, що жодних переконливих доказів винуватості позивача у вчиненні вказаного вище правопорушення не надано. Відсутні такі докази і у оскаржуваній постанові.

Разом з тим суд відмічає, доводи позивача у тій їх частині, що перед винесенням оскаржуваної постанови відповідач поліцейський мав обов`язок скласти щодо нього протокол про адмінправопорушення, не мав права на винесення постави у місці зупинення та розгляду справи по суті, на увагу не заслуговують, так як не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких, зокрема, віднесено до компетенції Національної поліції.

Як слідує з положень ч. ч. 3 - 6 ст. 258 КУпАП, протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у т. ч. зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням КС України від 22.12.10 р. N 23 - рп/2010 визнано (на час ухвалення рішення) частину шосту на даний час це є частина 7 - ст. 258 КУпАП, яка визначала, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що, дійсно, відповідно до рішення КС України від 26.05.15 р. за конституційним поданням Уповноваженого ВР України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення КС України зазначив, що у ч. ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, слід приймати до уваги, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Нацполіції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1 395 (далі Інструкція), що зареєстровано в МЮ України 10.11.15 р. за N 1 408/27 853, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення КС України і цим нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення КС України від 26.05.15 р., на які безпідставно покликається позивач у даній справі, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених після 26.05.15 р., та вищевказаною Інструкцією.

Тобто хоча положенню ч. 1 цієї статті, дійсно, дано наведене позивачем у своїй позовній заяві офіційне тлумачення Рішенням КС України від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015; однак, частиною 6 у наведеній вище редакції на час ухвалення КС України рішення від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015 ст. 276 КУпАП доповнена не була.

На час же винесення оскаржуваної постанови ст. 276 КУпАП вже була доповнена частиною 6 у наведеній вище редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15 р. N 596 VIII.

КУпАП визначено правопорушення, що не потребують довготривалої процедури, їх перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення правопорушення. В усіх інших випадках розгляд справи провадиться за, серед іншого, місцем вчинення, коли складається протокол, збираються інші докази та протокол надсилається на розгляд уповноваженому органу.

Таким чином, підстав для висновку про неправомірність дій відповідача поліцейського з приводу винесення оскаржуваної постанови без складання протоколу про адмінправопорушення та у місці зупинення т/з під керуванням позивача, немає.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, дійсно, поліцейським, який перебуває у штаті співвідповідача УПП - було винесено щодо позивача оскаржувану постанову.

Суд враховує, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Ст. 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.
Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.
Тому належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є відповідний орган Національної поліції.
Однак позивачем закладено позов також до відповідача поліцейського, що закладений до неналежного відповідача і до задоволення у цій частині не підлягає у повному обсязі.

Щодо позову до відповідача УПП то, з огляду на те, що поліцейський, який виніс оскаржувану постанову, на час її винесення проходив службу у відповідача УПП, тобто є його працівником, правовідносини, що склались у спорі, стосуються позивача та відповідача - УПП.

Таким чином позовні вимоги позивача задоволенню підлягають частково лише в частині вимог, закладених до співвідповідача УПП, у чиєму штаті працює поліцейський, який виніс оскаржувану постанову.

За змістом ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З врахуванням вище наведеної норми права, вимога позивача про визнання оскаржуваної постанови незаконною до задоволення не підлягає, так як не ґрунтується на чинному законодавстві.

Тому суд вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови, закриття провадження у справі щодо позивача у зв`язку з недоведенням відповідачем УПП винуватості позивача у вчиненні вказаного вище правопорушення.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому підлягають стягненню із відповідача УПП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256, 268, 272, 278 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

У задоволенні позову до інспектора роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича відмовити у повному обсязі.

Позов до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП 18 № 257692 від 08.09.19 р. про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену поліцейським інспектором роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції Капустинським Максимом Юрійовичем.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП провадженням закрити.

В решті позову до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на доход держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп..

Постанова суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: інспектор роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенант поліції Капустинський Максим Юрійович, місце служби: 43021. м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

відповідач - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: 43005. м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

представник відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гаврилишин Тарас Іванович, адреса місця служби - 43005. м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складений 25.10.19 р..