Справа № 420/497/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/497/19
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Дата і місце ухвалення 05.07.2019р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України та зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутись до Державної казначейської служби України з поданням про повернення грошових коштів, сплачених позивачем згідно квитанцій №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061 грн.

РішеннямОдеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція Україниподала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим просила скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась у встановленому порядку до ДАБІ України, що створило ситуацію, при якій у відповідача не має підстав для звернення до органів Державної казначейської служби України з відповідним поданням, оскільки ДАБІ України не була і не є розпорядником коштів, сплачених позивачем за відповідними постановами.

Крім того, як вказує апелянт, окрім основного розміру штрафу за постановами позивачем були сплачені виконавчий збір та витрати на виконавче провадження. Однак, лише щодо основного розміру штрафу може бути подано подання до органів Державної казначейської служби.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що згідно Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. На думку апелянта, Державна архітектурно-будівельна інспекція України не відноситься до органів, які здійснюють контроль за справлянням надходжень за кодом класифікації бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції».

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що співвідповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів виступають відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. В даному випадку, на думку апелянта, задоволення позову в подальшому може породити обов`язки для Державної казначейської служби України, однак судом першої інстанції не вжито заходів для залучення співвідповідача, а саме, Державної казначейської служби України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Департаментом ДАБІ України в Одеській області було винесено відносно ОСОБА_1 три постанови про накладення адміністративних стягнень, а саме:

- 30.11.2017 року прийнято постанову №543/1, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 188-42КУпАПта накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

- 14.02.2018 року прийнято постанови №65 та № 66, якими ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень,передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 188-42КУпАП та накладено штрафи у розмірі 6 800 грн. за кожною постановою.

02.04.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавчі провадження №56085426 та №56085363 з примусового виконання постанов №65 та № 66 від 14.02.2018 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника штрафу у подвійному розмірі (13 600 грн. + 13600 грн.), а також виконавчого збору в сумі 1 360 грн. за кожною постановою.

17.05.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56385812 з примусового виконання постанови №543/1 від 30.11.2017 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 13 600 грн. штрафу (а саме штрафу у подвійному розмірі) та 1 360 грн. виконавчого збору.

Позивачем були оскаржені зазначені постанови про накладення адміністративних стягнень в судовому порядку.

За результатами судового розгляду, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 року по справі №522/7183/18, яке набрало законної сили 07.08.2018 року, визнано протиправними та скасовано постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №№ 65, 66 від 14.02.2018 року.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2018 року, яке набрало законної сили 03.09.2018 року, по справі №522/9837/18, визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №543/1 від 30.11.2017 року.

Однак, на виконання постанов відділу державної виконавчої служби, ОСОБА_1. були сплачені кошти в рамках виконавчих проваджень, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15 061 грн. (т. 1 а.с. 47-49).

19.09.2018 року представником позивача було подано до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву щодо повернення коштів, які були сплачені у зазначених виконавчих провадженнях.

Листом від 02.10.2018 року Перший Приморський відділ ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача про те, що на рахунок з обліку депозитних сум Першого Приморського ВДВС м. Одеси надійшли грошові кошти від ОСОБА_1 на загальну суму 45183 грн. Також повідомлено, що відповідно до розпоряджень державного виконавця грошові кошти були перераховані на рахунок Департаменту ДАБІ в Одеській області та на користь держави, а тому у державного виконавця відсутні підстави для повернення вищезазначених коштів.

На звернення позивача від 04.12.2018 року до Департаменту ДАБІ в Одеській області, останній листом від 10.12.2018 року повідомив про те, що питання повернення коштів не належить до повноважень Департаменту ДАБІ в Одеській області, з огляду на те, що Департамент є територіальним органом, утвореним як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України, не є самостійною юридичною особою та не має відкритих рахунків, на яких можуть обліковуватись кошти.

Також позивачем надано докази звернення її 21.03.2019 року та 16.05.2019 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявами про звернення з поданням до Державної казначейської служби України щодо повернення коштів (т. 1 а.с. 148-158).

Однак, будь-якої відповіді від ДАБІ України позивачем не отримано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо звернення з поданням до Державної казначейської служби України щодо повернення ОСОБА_1 коштів, а тому в даному випадку наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів часткового погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013року № 787 (далі - Порядок № 787).

Згідно п. 3 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Пунктом 5 Порядку № 787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Таким чином, відповідно до Порядку № 787, обов`язковою умовою для повернення надміру зарахованих до бюджету коштів є підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, відповідного подання.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року № 11 "Про бюджетну класифікацію" затверджено класифікацію доходів бюджету. Згідно розшифровки бюджетної класифікації, код класифікації 21081100 відповідає таким надходженням до бюджету, як "адміністративні штрафи та інші санкції".

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" від 16 лютого 2011 року № 106 затверджено Перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. При цьому, вказаною Постановою установлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком.

За вказаною постановою КМУ встановлено, що надходження за кодом бюджетної класифікації 21081100 (адміністративні штрафи та інші санкції) контролюють органи ДФС, Держадміністрації та органи місцевого самоврядування, НКРЕКП, Держпродспоживслужба, Держгеокадастр, суди, ДСА, Адміністрація Держприкордонслужби, Антимонопольний комітет, Держгеонадра, а також органи державної влади та інші державні органи.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 09.07.2014 року № 294, в редакції постанови КМУ від 07.06.2017 року № 408, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Держархбудінспекція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України не відноситься до органів, які здійснюють контроль за справлянням надходжень за кодом класифікації бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції».

Відповідач також посилався на те, що він не є розпорядником цих коштів, а тому не може їх повернути.

З аналізу положень пунктів 3 та 5 Порядку № 787 слідує, що для повернення коштів сплачених на погашення штрафу, орган не має бути власником чи розпорядником цих коштів. Відповідач є контролюючим органом в розумінні положень пункту 5 Порядку, оскільки саме на виконання рішень його територіальних органів сплачено штрафи позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №826/13636/14.

Пунктом 7 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджене постановою КМУ від 09.07.2014 року № 294 передбачено, що Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

З огляду на те, що саме Державна архітектурно-будівельна інспекція України є юридичною особою публічного права, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме цей орган повинен здійснювати підготовку подання до органів Державної казначейської служби про повернення сплачених коштів.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що виразилась у не підготовці подання до органів Державної казначейської служби України на повернення ОСОБА_1 помилково сплачених грошових коштів після звернення ОСОБА_1 з відповідними заявами.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно постанов Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про відкриття виконавчих проваджень від 02.04.2018 року та від 17.05.2018 року, позивач був зобов`язаний сплатити штраф, визначений у постановах Департаменту ДАБІ в Одеській області №543/1 від 30.11.2017 року, №№ 65, 66 від 14.02.2018 року у подвійному розмірі по кожній з постанов Департаменту ДАБІ в Одеській області та виконавчий збір у розмірі 1360 грн. по кожній з постанов про відкриття виконавчого провадження ((13 600 х 3) + (1360 х 3) = 44 880 грн.). Також позивач посилалась на те, що нею було сплачено витрати виконавчого провадження по трьом виконавчим провадженням у загальному розмірі 303 грн. (101 х 3).

Однак, в даному випадку Державна архітектурно-будівельна інспекція України здійснює контроль за справлянням надходжень бюджету лише щодо накладених її територіальними органами штрафів, розмір яких складає 40 800 грн., а тому зобов`язання відповідача підготувати подання щодо повернення всіх сплачених позивачем згідно квитанцій коштів в загальній сумі 45 183 грн. є безпідставним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно абз. 5 п. 5 Порядку № 787 подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Таким чином, необґрунтованою є вимога позивача зобов`язати ДАБІ України звернутись з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби, оскільки згідно Порядку № 787 безпосередньо сам платник звертається з таким поданням та заявою до органів Казначейства.

Вказаним Порядком покладено обов`язок подачі відповідного подання про повернення помилково або надміру сплачених коштів до органів Державної казначейської служби лише на органи ДФС, до яких відповідач не відноситься.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, слід зазначити наступне:

Згідно ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що встановлення судового контролю є правом суду та вирішується на його розсуд. Таким чином, процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що під час ухвалення судового рішення у справі складно оцінити потенційні ризики його невиконання.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що правові норми КАС України, які регламентують порядок судового контролю, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

В даному випадку позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги позивача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. та у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до суду нею було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 57129 від 28.01.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сплачений нею судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 384,20 грн.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 3-5 зазначеної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно договору від 22.01.2019 року № 22/01/Н ОСОБА_1 доручає, а Адвокатське об`єднання «Лоялті» зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги відповідно до завдання Клієнта, оплата за які буде здійснюватись на умовах, викладених у даному договорі.

Пунктом 5.1 Договору, винагорода, яка підлягає сплаті Клієнтом за послуги, що надаються за цим Договором становить 15 000 грн., що сплачується Клієнтом одноразово за домовленістю сторін, але не пізніше першого судового засідання у справі.

У підтвердження понесених витрат представник позивача надав звіт щодо обсягу та вартості витраченого ефективного часу Адвокатського об`єднання «ЛОЯЛТІ» згідно Договору про надання юридичних послуг № 22/01/Н від 22.01.2019 року та акт приймання-передачі наданих послуг згідно цього ж Договору.

У підтвердження сплати коштів за послуги Адвокатського об`єднання «ЛОЯЛТІ» надано меморіальний ордер (а.с. 121), в якому вказано призначення платежі: за надання юридичних послуг згідно договору № 22/01/Н від 22.01.2019 року, ОСОБА_1 .

Згідно наданого Звіту Адвокатське об`єднання «ЛОЯЛТІ» на виконання укладеного з ОСОБА_1 договором виконало наступну професійну правничу допомогу: 1) аналіз матеріалів та підготовка правової позиції; 2) підготовка позовної заяви до Департаменту ДАБІ в Одеській області, ДАБІ України, підготовка додатків до позовної заяви; 3) подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду; 4) участь у судовому засіданні (загалом 1 год. 30 хв.); 5) підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про долучення документів, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу; 6) ознайомлення з відзивом Департаменту ДАБІ в Одеській області на позовну заяву; 7) підготовка клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; 8) підготовка заяви про уточнення позовних вимог; 9) отримання в Одеському окружному адміністративному суді ухвали від 19.03.2019 року та пред`явлення до виконання до Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області; 10) написання заперечень у справі та подання заперечень до суду.

На підставі укладеного договору Адвокатським об`єднанням підписано з ОСОБА_1 акт приймання-передачі наданих послуг, згідно з яким вартість послуг склала 15 000 грн.

Таким чином, розмір наданої правової допомоги визначався між сторонами договору, виходячи з її обсягів та складності.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, колегія суддів враховує, що даний спір не є складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, позивач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію тощо.

Наведені у переліку послуги, такі як: отримання в Одеському окружному адміністративному суді ухвали від 19.03.2019 року та пред`явлення до виконання до Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області є необґрунтованими, не є необхідними та не стосуються розгляду даної справи.

Колегія суддів враховує, що такі послуги як: аналіз матеріалів та підготовка правової позиції; підготовка позовної заяви до Департаменту ДАБІ в Одеській області, ДАБІ України, подання позовної заяви до суду, підготовка заяви про уточнення позовних вимог, є фактично однією послугою - підготовка та подання позовної заяви.

Згідно Звіту, адвокатом витрачено 6,5 годин на зазначені вище послуги, що є неспівмірним складності справи та підготовленим матеріалам. З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку про зменшення вказаних витрат до 2000 грн.

У Звіті також вказано в якості надання юридичних послуг участь у трьох судових засіданнях (25.02.2019 року, 19.03.2019 року та 15.04.2019 року), по 30 хв. кожне. Надання вказаних послуг оцінено у 3000 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 19.03.2019 року представник позивача до судового засідання суду першої інстанції не з`явилась. В свою чергу, судове засідання 25.02.2019 року тривало приблизно 9 хвилин, а судове засідання 15.04.2019 року - приблизно 7 хвилин. Також матеріалами справи підтверджено участь представника позивача у судовому засіданні суду першої інстанції 16.05.2019 року, тривалість якого становила приблизно 5 хвилин.

З огляду на те, що у вказаних судових засіданнях вирішувались процесуальні питання, пов`язані із розглядом справи, а справа після оголошення судом закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, розглядалась в письмовому провадженні без участі представника позивача, колегія суддів вважає заявлені до відшкодування витрати за надання вказаних юридичних послуг явно завищеними та мають бути зменшені до 500 грн.

Що стосується стягнення витрат за інші юридичні послуги, такі як: підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про долучення документів, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу (30 хв); ознайомлення з відзивом Департаменту ДАБІ в Одеській області на позовну заяву (1 год.); підготовка клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (15 хв.), за які позивач просить стягнути 2 000 грн., колегія суддів також вважає неспівмірними наданим адвокатом обсягом послуг та підготовленим матеріалам та приходить висновку про часткове задоволення таких вимог на суму 1000 грн.

З огляду на те, що витрати у сумі 15 000 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію свого клієнта, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, колегія суддів вважає, що заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 3500 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ДАБІ України.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України по підготовці подання до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 сум помилково сплачених за постановами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області від 30.11.2017 року №543/1, від 14.02.2018 року № 65 та № 66 коштів.

Зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України підготувати подання про повернення ОСОБА_1 сум помилково сплачених за постановами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області від 30.11.2017 року №543/1, від 14.02.2018 року №65 та № 66, коштів в розмірі 40 800 грн. відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 15.05.2018 року, № 0.0..1 від 15.05.2018 року та № 0.0..1 від 25.05.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, сплачену згідно квитанції № 57129 від 28.01.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Сторони по справі:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26)

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 25.10.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук