Справа № 240/10259/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд
у складі: головуючого судді Черноліхова С.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ,без зміни місяця підвищення (базового місяця) та визначеної раніше суми (фіксованої суми);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, передбаченого частиною 1 статті 382 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог стверджує, що всупереч вимогам Конституції України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", відповідачем у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Крім того, в липні 2019 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про видачу довідки та виплату індексації грошового забезпечення, але відповідь на його звернення надано не було.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем відзив у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, до суду не направлено.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на різних посадах. З березня 2014 року по 31 грудня 2016 року перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 240 від 24 травня 2019 року (по особовому складу), старшого офіцера відділу оперативної підготовки управління оперативної підготовки Головного управління підготовки Збройних Сил України ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я) (а.с. 13).
На підставі наказу т.в.о. начальника Головного управління підготовки Збройних Сил України - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 126 від 05 червня 2019 року (а.с. 14) полковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
15 липня 2019 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з 01 січня по 31 грудня 2016 року, надати довідку з помісячним розрахунком індексації і місяця підвищення, а у випадку відмови у задоволенні його вимог - аргументувати таку відмову.
Вважаючи, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року є протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.
У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".
Відповідно до статті 16 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (зі змінами та доповненнями), спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У пункті 8 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини 1 статті 4 КАС України).
При цьому слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.
Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці в частині проведення індексації грошових доходів населення працівник має право звернутися до суду з позовом про визнання таких дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, щодо нарахування та виплати належної та/або недоотриманої індексації заробітної плати (грошового забезпечення).
Судом установлено, що відповідачем жодного рішення щодо відмови позивачу у виплаті індексації грошового забезпечення на підставі його заяви від 15 липня 2019 року не приймалося.
Матеріали справи жодних доказів розгляду військовою частиною НОМЕР_1 заяви позивача від 15 липня 2019 року також не містять.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року.
Відтак, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні пред`явлених позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 .
Однак, зважаючи на те, що заява позивача від 15 липня 2019 року на час розгляду і вирішення даної справи відповідачем не розглянута та позивачу не надано жодної відповіді щодо заявлених у ній вимог, що перешкоджає його зверненню до суду в разі непогодження з розміром, періодом індексації чи відмовою у виплаті такої індексації для вирішення спору в судовому порядку, суд, у відповідності до вимог частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить за межі позовних вимог і визнає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2019 року та зобов`язує відповідача розглянути таку заяву.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2019 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 липня 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов