Справа № 640/1636/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа № 640/1636/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Пилипенко О.Є., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Станицького О.Б. ,

представника відповідача Крайня Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту містобудування та архітектури

виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про визнання дій протиправними, скасування наказу

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 ;

- скасування наказу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 № 961 від 25.09.2018;

- зобов`язання Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) видати позивачу містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання Департамента містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) затвердити містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідним наказом.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 ;

- скасовано наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 № 961 від 25.09.2018.

- зобов`язано Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) розглянути заяву позивача про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідно до вимог законодавства, із врахуванням висновків, які викладені у мотивувальній частині даного рішення.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також судом встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подати через двадцять днів після набрання даним рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по 1/2 кожному), що позивачем було надано відповідачу відповідні правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку, що відповідачем не надано доказів наявності у позивача намірів використовувати таку земельну ділянку не за її цільовим призначенням (індивідуальне житлове, гаражне і дачне будівництво), що в оскаржуваному рішенні відповідача не конкретизовано, яких саме документів не надано позивачем, що в наданому позивачем містобудівному розрахунку детально наведено техніко-економічні показники, якими визначено параметри об`єкта будівництва.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували наявність в нього права розпоряджатися другою частиною земельної ділянки, яка йому не належить, що судом протиправно враховано як доказ договір простого товариства, укладений між позивачем і ОСОБА_3 , оскільки такий договір ним подано після закінчення підготовчого провадження в цій справі, що на момент звернення до Департаменту співвласники мали лише усні домовленості і такий договір позивачем не подавався.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що в суді першої інстанції ОСОБА_3 , яка була допитана судом як свідок, надані недостовірні свідчення щодо передання нею позивачу права володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй частковою земельної ділянки.

Також апелянт наголошу на тому, що містобудівний розрахунок, який був наданий позивачем при зверненні до Департаменту, не містить достатньої інформації про запланований об`єкт будівництва, що спірна земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць і доріг, а намірами її забудови є будівництво житлового будинку, що суперечить вказаному функціональному призначенню, а також, що детальний план відповідної території не розроблявся та не затверджувався.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що всі доводи апелянта є необґрунтованими та надуманими, що ними було подано всі передбачені законодавством документи, перелік яких є вичерпним.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :72:210:0001) належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 (кожному відповідно) ОСОБА_2 та ОСОБА_3

13.09.2018 р. позивач звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг виконавчого органу КМР (КМДА) (далі - Департамент) із заявою, яка зареєстрована за № 72005-03-16, про видачу містобудівних умов і обмежень забудови для проектування об`єкта будівництва на АДРЕСА_1 .

До вказаної заяви позивачем було додано наступні документи:

- договір купівлі-продажу від 20.12.2017 року;

- витяг з державного реєстру №108378102 від 20.12.2017 року;

- витяг з державного реєстру №108378445 від 20.12.2017 року;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки;

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- черговий кадастровий план;

- витяг з Державного земельного кадастру МВ-018 від 20.06.2018;

- фотофіксацію земельної ділянки;

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкту будівництва;

- копії паспортів та ідентифікаційних номерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За результатами розгляду зазначеної заяви позивача та доданих до неї документів Департамент листом від 25.09.2018 р. № 961 повідомив заявника про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 у зв`язку із:

- невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць і доріг;

- поданням неповного пакету документів, який визначено частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме відсутністю копії документів, що посвідчують право власності чи користування на земельну ділянку (із відповідним цільовим призначенням - будівництво), або копії договору суперфіцію із здійсненням державної реєстрації;

- відсутністю доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Рішення щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, про яке позивача було повідомлено вищезазначеним листом, затверджено наказом Департаменту від 25.09.2018 р. №961.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У ст.ст. 90, 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Статтею 1 Закону № 3038-VI встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Статтею 26 Закону № 3038-VI передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

У ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону № 3038-VI визначено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 3038-VI програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

У п.п. 2, 3, 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Частиною 1 статті 17 Закону № 3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 19 Закону № 620/1926/19 детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до пункту 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року №290, детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови.

Наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва та житлово- комунального господарства України від 12 березня 2012 року №107 затверджено ДБН 5.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території».

Згідно з п. 4.1 ДБН визначено, що детальний план розробляється зокрема з метою: уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району; уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами; формування принципів планувальної організації забудови; комплексного благоустрою та озеленення.

Пунктом 4.2 ДБН передбачено, що детальний план розробляється: на структурно- планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано вичерпний перелік документів, які заявник повинен подати для отримання містобудівних умов та обмежень (ч. 3 ст. 26 Закону № 3038-VI), який не підлягає розширеному тлумаченню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач при зверненні до відповідача із заявою про отримання містобудівних умов та обмежень подав всі документи, передбачені ч. 3 ст. 26 Закону № 3038-VI, а саме договір купівлі-продажу, витяги з державного реєстру, ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки, викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000, черговий кадастровий план, витяг з Державного земельного кадастру МВ-018 від 20.06.2018 р., фотофіксацію земельної ділянки, містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкту будівництва, копії паспортів та ідентифікаційних номерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували наявність в нього права розпоряджатися другою частиною земельної ділянки, яка йому не належить, апеляційний суд враховує, але з цього приводу зазначає, що ч. 3 ст. 26 Закону № 3038-VI серед переліку документів, які заявник повинен надати для отримання містобудівних умов та обмежень, визначає документи, що підтверджує право власності або право користування відповідною земельною ділянкою та витяг з Реєстру і саме такі документи були надані позивачем як щодо безпосередньо його частки, так і щодо частки ОСОБА_3 .

Посилання апелянта на те, що судом протиправно враховано як доказ договір простого товариства, укладений між позивачем і ОСОБА_3 , оскільки такий договір ним подано після закінчення підготовчого провадження в цій справі, є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Твердження апелянта про те, що на момент звернення до Департаменту співвласники мали лише усні домовленості і такий договір позивачем не подавався.

Доводи апелянта про те, що в суді першої інстанції ОСОБА_3 , яка була допитана судом як свідок, надані недостовірні свідчення щодо передання нею позивачу права володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй часткою земельної ділянки, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зазначена особа попереджалася судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. Доказів притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення суду не надано.

Твердження представника апелянта про те, що судом першої інстанції було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Департаменту повторно розглянути подану ним заяву, оскільки зазначена заява та додані до неї документи повернуті позивачу, колегія суддів вважає до уваги не приймає, так як у даному випадку відповідачем порушено принцип належного урядування і позивачем не повинен нести відповідальність за дії Департаменту та зазнавати відповідних наслідків.

Водночас, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Посилання апелянта на те, що містобудівний розрахунок, який був наданий позивачем при зверненні до Департаменту, не містить достатньої інформації про запланований об`єкт будівництва, що спірна земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць і доріг, а намірами її забудови є будівництво житлового будинку, що суперечить вказаному функціональному призначенню, а також, що детальний план відповідної території не розроблявся та не затверджувався, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: