Справа № 200/4083/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року справа №200/4083/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. у справі № 200/4083/19-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, УПФУ), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком та визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії протиправною та зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 11 липня 2017 року (з дати першого звернення) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком; зобов`язав Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком від 11.07.2018 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Селидовськогооб`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецької області на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. В іншій частині позову відмовив.

Позивач, частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, прийняти нове судове рішення в цій частині яким зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 11 липня 2017 року (з дати першого звернення) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В апеляційній скарзі зазначено, що 11.07.2018 позивач звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії, у задоволенні якої відповідач відмовив. За результатами оскарження рішення в судовому порядку рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі №242/5118/17 було зобов`язано повторно розглянути заяву позивача. 26.10.2018 позивачем було отримано повторну відмову відповідача за №287/М-01-01-01 від 05.10.2018 в призначенні пенсії, отже, твердження суду першої інстанції щодо не прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії не відповідає дійсним обставинам справи. Вимога про виплату індексації і компенсації втрати частини доходів не є передчасною, оскільки, якщо пенсія буде призначена, то відповідно до діючого законодавства вона повинна бути призначена від дати першого звернення 2017 рік, тобто, внаслідок протиправної діяльності відповідача за два роки повинна бути проведена індексація та компенсація.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, 01.06.1994 виїхав за кордон до ОСОБА_3 на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі ОСОБА_4 .

06 квітня 2017 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з підстав визначення уповноваженого територіального органу, що має розглядати заяву про призначення пенсії по суті.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 18.04.2017 р. №4533/Ф-11 представнику позивача повідомлено, що управлінням направлено звернення та копії документів, доданих до звернення для розгляду по суті до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області.

Селидовське об`єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області листом від 04 травня 2017 року за №1166/02 повідомила представника позивача, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто. Крім того, було зазначено, що позивачу необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Разом з цим, 11 липня 2017 року представник позивача, діючи на підставі довіреності, особисто звернувся до Селидовського об`єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №437/06 про призначення пенсії за віком. До заяви було додано всі необхідні оригінали документи (а.с.1-4 т.2).

Відповідач листом від 20 липня 2017 року за №4540/02 повідомив представника позивача про те, що звернення від 11.07.2017 №437/06 не підлягає розгляду та вирішенню з посиланнями на ст. 8 Закону України Про звернення громадян. Зазначив, що на звернення від 25.04.2017 за №41/01, яке було спрямовано Пенсійним фондом України до відповідача за належністю, вже була надана відповідь 04.05.2017 (а.с.76-79 т.1).

Не погодившись з діями Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначені пенсії, позивач звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі №242/5118/17 було зобов`язано Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 06.04.2017 року про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, з наступними змінами та доповненнями. При цьому, у задоволені позовної вимоги про зобов`язання Селидівське ОУ ПФУ Донецької області призначити та виплачувати пенсію за віком з 11.07.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації втрати частини доходів відмовлено.

02 жовтня 2018 року представником позивача, повторно було особисто подані оригінали документів, необхідних для призначення пенсії та нотаріально засвідчені копії (а.с..

26 жовтня 2018 року представником позивача було отримано повторну відмову відповідача за №287/М-01-01-01 від 05.10.2018 року в призначенні пенсії, в якій зазначено, що для виконання рішення суду від 10.04.2018 по справі №242/5118/17 ОСОБА_2 , або його законному представнику необхідно звернутись до управління та надати заяву про призначення пенсії за віком та необхідні документи.

Задовольняючи частину позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані всі належні документи на призначення пенсії, право позивача як громадянина України на призначення пенсії за віком не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні та відсутністю на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. Разом з цим, суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження щодо перевірки наданих позивачем документів для призначення пенсії.

Відмовляючи в іншій частині, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги з проведення індексації і компенсації втрати частини доходів є передчасними, тому, належним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання відповідача розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 11.07.2018 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується частково з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Статтею 45 Закону № 1058-IV визначаються строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права; пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року №21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено наступне.

Згідно із пунктом 1.1 зазначеного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно із пунктом 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до пункту 4.3 вказаного вище Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач звертався до Пенсійного фонду України з заявою від 06.04.2017 про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої позивач отримав відмову від відповідача, яка була оскаржена до суду, який зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву від 06.04.2017 про призначення пенсії.

Позивачем до відповідача повторно було подано заяву від 11.07.2017 про призначення пенсії за віком з додатками, яка відповідачем була залишена без розгляду.

Відмова у призначенні пенсії на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року фактично ґрунтувалась на відсутності у позивача громадянства України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано іншими доказами разом із заявою про призначення пенсії до Селидівського ОУ ПФУ Донецької області позивачем було подано необхідні документи для призначення пенсії та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , виданий органом 2ІSR від 27.11.2007 року, строк дії якого закінчився (термін дії 27.11.2017).

При цьому інші документи подані ним, необхідні для призначення пенсії відповідач не розглядав та знову запропонував позивачеві надати паспорт громадянина України, заяву та необхідні документи для призначення пенсії, які позивачем вже були подані. Тобто, відповідач зобов`язуючи знову надати необхідний пакет документів для призначення пенсії, незважаючи на рішення суду, яким було визначено про наявність таких документів, фактично відмови в призначенні пенсії.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини застосовує підхід згідно з яким, дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» заява №. 30985/96).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження управління Пенсійного фонду України в щодо призначення пенсії, тобто, без розгляду пенсійним органом документів необхідних для призначення пенсії.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підтвердження позивачем громадянства України . У разі сумніву , відповідач у відповідності до Порядку наділений правом перевірки цієї обставини шляхом витребування за запитом відомостей про громадянство позивача.

Підсумуючи викладене та наявні докази в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що пенсійний орган фактично не розглядав надані позивачем документи для призначення пенсії лише з огляду на ненадання документу щодо громадянства України, не розглядаючи при цьому інші подані позивачем документи, необхідні для призначення пенсії за віком, відмова не містить висновків щодо наявності чи відсутності у позивача необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, не містить висновків щодо визначення її розміру, тощо, а суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про призначення пенсії. З врахуванням викладеного апеляційний суд дійшов до висновку, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України та з метою захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо зобов`язання пенсійного органу розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком від 11.07.2017 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 820/6514/17, суд не приймає оскільки в даному випадку мали місце інші обставини та правовідносини. Крім того, з огляду на приписи статті 58 Закону №1058, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 26 червня 2018 року по справі № 211/5254/16-а (2-а/211/138/16), від 20 грудня 2018 року у справі № 132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18)., 12 вересня 2019 року справа №653/643/17.

Стосовно визначення розміру пенсії, а саме не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Згідно із частиною 2, 3 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною 3 статті 28 Закону № 1058-IV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, тож на цьому етапі зазначена вимога позивача є передчасною

Стосовно позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходів та індексації, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282),індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів у тому числі пенсій. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (абзац 1 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Відповідно до абзацу 6 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, сума індексації грошових доходів, визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Отже, у разі відсутності перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, підстав для проведення індексації грошових доходів населення немає.

Тобто, в місяцях, коли величина приросту індексу споживчих цін не подолала поріг індексації, сума індексації грошових доходів залишається фіксованою.

При цьому, при підвищенні грошового доходу (пенсії) позивача необхідно керуватись нормами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та зразком нарахування індексу споживчих цін для проведення індексації приведеному у Додатку № 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, згідно з яким не проводиться індексація в місяці, в якому здійснено підвищення грошових доходів громадян.

Таким чином, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при призначенні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

За змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Строки виплати пенсії встановлені Законом №1058-IV, відповідно до частини 1 статті 47 якого (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що пенсія позивачу ще не призначена, жодних виплат не проводилось.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про зобов`язання здійснювати виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходів та індексацією є передчасними.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2018 по справі 487/6923/16-а, від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а, від 18.09.2018 по справі № 522/535/17, від 10 липня 2018 року справа №404/6317/16-а

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. у справі № 200/4083/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. у справі № 200/4083/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 29 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць