Справа № 640/7515/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7515/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк") на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк") до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни третя особа: Міністерство юстиції України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, третя особа: Міністерство Юстиції України, в якому просило суд: визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни із внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.02.2019 записів про державну реєстрацію припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонас" на нерухоме майно (нежилі приміщення в літ. А загальною площею 3 904,9 кв.м., підземний паркінг (в літ. А) загальною площею 409,60 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3, а саме: про припинення записів №14927665 та №14927491; про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством "КБ "Актив-Банк" на нерухоме майно - нежиле приміщення (літ. А) загальною площею 3 904,9 кв.м., підземний паркінг літ. А) загальною площею 409,60 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3: №30359939 та №30357934).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року закрито провадження по справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта полягають у тому, що предмет даного спору стосується перевірки правомірності дій суб`єкта владних повноважень - нотаріуса при вчинені ним реєстраційних дій, а відтак спірні правовідносини у даній справі мають виключно публічно-правовий характер і повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено підстави для закриття провадження, зокрема, статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

У свою чергу, пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини обумовлені незгодою позивача, який є іпотекодержателем за Іпотечним договором від 27.01.2010 № 151110Z24. з правомірністю державної реєстрації припинення права власності ТОВ «Сонас» у зв`язку з витребуванням спірного нерухомого майна власником ПАТ «КБ «Актив-Банк» із володіння добросовісного набувача ТОВ «Сонас», а також стверджуваним порушенням права позивача як іпотекодержателя.

Позов ґрунтується на тому, що позивач вважає, що майно не може бути витребувано ПАТ «КБ «Актив-Банк» у ТОВ «Сонас» як добросовісного набувача в зв`язку з відсутністю підстав для такого витребування. При цьому позивач посилається на судові рішення у господарській справі № 910/21911/14.

Позивач посилається на те, що дії нотаріуса порушили права та інтереси АТ «Укрексімбанк», як іпотекодержателя нерухомого майна, під час звернення стягнення на нерухоме майно.

Відтак, предметом розгляду в цій справі є не дії приватного нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а законність витребування майна власником із володіння добросовісної о набувача.

Таким чином, спір у даній справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк") - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 23.10.2019.