Справа № 320/6564/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа № 320/6564/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 01.08.1994);

- зобов`язання відповідача провести розрахунок грошового забезпечення позивача, оформити всі необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ в Київській області для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 01.08.1994).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на ГУ НП в Київській області покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, які призначають пенсію, документів, необхідних для вирішення питання щодо призначення пенсії.

При цьому, суд зазначив, що ГУ НП в Київській області не уповноважено приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язано лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів ПФУ, оскільки саме органи ПФУ приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що календарна вислуга років позивача на день звільнення складає 22 роки 06 місяців та 06 днів та є недостатньою для отримання ним пенсії.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта, неправильному застосуванні ним норм законодавства та порушенні права позивача на призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 01.08.1994 р. по 27.06.1998 р. був слухачем в Українській академії внутрішніх справ Україні, та з 29.07.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ.

У період з 07.11.2015 по 15.06.2016 позивач проходив службу в ГУ НП в Київській області.

Наказом ГУ НП в Київській області від 15.06.2016 № 305 о/с позивача відповідно до підпункту 6 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби у поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з вислугою 21 рік 10 місяців 14 днів; вислуга років на пільгових умовах - 03 роки 04 місяці 22 дні; усього на день звільнення - 25 років 03 місяці 06 днів.

20.10.2017 р. на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 810/660/17, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 684 о/с були внесені зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.06.2016 № 305 о/с в частині дати звільнення позивача та змінено дату звільнення з 15.06.2016 на 08.02.2017.

Наказом ГУ НП в Київській області від 23.04.2018 р. № 216 о/с на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2018 у справі № 810/4068/17 доповнено наказ ГУ НП в Київській області від 20.10.2017 № 684 о/с та зазначено, що станом на день звільнення стаж служби позивача в поліції за вислугу років складає - 22 роки 06 місяців 06 днів; вислуга років на пільгових умовах - 03 роки 04 місяці 22 дні; усього на день звільнення - 25 років 10 місяців 28 днів.

17.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням оформити всі необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначив, що має відповідний стаж згідно зі статтею 12 Закону № 2262-XII (в редакції Закону від 02.04.1994), якою було передбачено право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема, для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

15.08.2018 р. відповідач листом «Про надання інформації» № Д-1011 повідомив позивача про відмову в задоволенні його вимог, посилаючись на те, що що умови призначення пенсії за вислугу років врегульовані п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і що позивач не має вислуги років, передбаченої вказаним законодавчим актом, оскільки його вислуга років станом на день звільнення (08.02.2017 р.) у календарному обчисленні становила лише 22 роки 06 місяців 06 днів, а не 23 календарних роки і більше.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У п. «б» ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особами, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону є особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Призначення і виплата пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до Порядку № 3-1 через уповноважені структурні підрозділи Міністерства та інших органів подаються заяви про призначення пенсії за вислугу років особами, звільненими зі служби, які мають право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ.

В свою чергу, відповідно до статті 49 Закону № 2262-ХІІ, пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ визначено умови призначення пенсій за вислугу років. Так, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону.

Виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-ХІІ, мінімальна необхідна вислуга для отримання пенсії становить 23 календарних років і більше.

Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ після 07 липня 2011 року збільшено стаж позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею, у попередній редакції, що звужує права позивача у розумінні Конституції України.

Правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції від 02.04.1994) поширюються не лише на працівників ОВС, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, а й тих, хто почав свою професійну діяльність на посадах в структурі МВС у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.

Пунктом 1 Постанови № 393 (у редакції станом на 16.11.2001, чинній на час проходження позивачем служби в ОВС на посадах дільничного інспектора міліції та оперуповноваженого карного розшуку), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з підпунктом «в» пункту 3 Постанови № 393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця: час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ. У зв`язку з чим, на переконання позивача, останній має вислугу років на пільгових умовах 03 роки 04 місяці 22 дні та вважає, що вказаний пільговий стаж має зараховуватися до календарної вислуги років і має бути врахований відповідачем.

відповідно до пункту 1 Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Порядком № 3-1 передбачено, що через уповноважені структурні підрозділи Міністерства та інших органів подаються заяви про призначення пенсії за вислугу років особами, звільненими зі служби, які мають право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ.

Згідно з вимогами пункту 12 Порядку № 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Також, постановою Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 № 1522 було визначено, що органам Пенсійного фонду України було передано функції з призначення і виплати пенсій відповідно до Закону № 2262-XII.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11.10.2005 № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надіє підстави стверджувати, що зміст правовідносин, зокрема прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

Таким чином, реалізація права працівників на обчислення пільгової вислуги років, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» здійснюється з моменту їх вступу на службу до моменту скасування такої пільги постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Тож, право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби визначається за тими правилами, які були чинними на момент його виникнення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.08.2019 р. у справі № 802/1877/17-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

При цьому, виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії, зокрема й тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону № 2262-ХІІ.

На ГУ НП в Київській області покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, які призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів, але ГУ НП в Київській області не уповноважено приймати рішення щодо призначення позивачеві певного виду пенсії.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за період роботи позивач здобув стаж у розмірі 25 років 10 місяців 28 днів, з яких: 22 роки 06 місяців 06 днів - стаж служби в поліції та 03 роки 04 місяці 22 дні - вислуга років на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови позивачу у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення всіх необхідних документів для призначення йому пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 01.08.1994 р.) та наявності достатніх і необхідних правових підстав для задоволення цього позову.

Доводи апелянта про те, що календарна вислуга років позивача на день звільнення складає 22 роки 06 місяців та 06 днів та є недостатньою для отримання ним пенсії, апеляційний суд до уваги не приймає з підстав наведених вище.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: