Справа № 140/2869/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2869/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління державної міграційної служби України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління державної міграційної служби України у Волинській області (далі УДМС України у Волинській області, позивач) звернулося в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) про скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Трофимюка П. В. від 10.09.2019 року ВП 60004002 про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 року ВП №60004002 винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню, оскільки рішення суду у справі №0340/1363/18 фактично виконується, а саме станом на день подання даного позову УДМС України у Волинській області здійснюються усі необхідні заходи згідно пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень. Позивач зазначає, що виконання рішення суду вимагає дотримання певної процедури територіальним підрозділом при повторному розгляді заяви та прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу згідно вимог чинного законодавства. Вказує, що станом на 23.09.2019 року на адресу позивача не надійшли усі необхідні відповіді на запити, тому уповноважений орган позбавлений можливості виконати зазначене вище рішення суду. Зауважує, що відповідачем не було взято до уваги той факт, що УДМС України у Волинській області було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання рішення суду, а неотримання відповідей з інших органів державної влади розцінило дії органу владних повноважень як невиконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Крім того зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України «Про імміграцію», термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з її подання (у даному випадку з 20.11.2018 року). Враховуючи вищенаведене зазначає, що неспроможність державного виконавця належним чином трактувати вимоги норм чинного законодавства щодо повторного розгляду заяви та прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу згідно вимог чинного законодавства, призвело до відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору. З наведених підстав, позивач вважає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 16.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 10.09.2019 року у виконавчому провадженні №60004002 винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та є обов`язковою для виконання. Представник відповідача зазначає, що вжиття окремих заходів боржником щодо виконання рішення суду не є підставою для не стягнення в майбутньому виконавчого збору виконавцем, оскільки рішення суду, за яким видано 05.09.2019 року виконавчий лист №804/2019, не було повністю виконано міграційною службою до відкриття 10.09.2019 року даного виконавчого провадження, а тому частина дев`ята статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути застосована. Таким чином, враховуючи відповідність виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що стягувачем подано заяву про примусове виконання рішення, державним виконавцем правомірно розпочато виконавче провадження та винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Вказує, що на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання винесення постанови про стягнення виконавчого збору за виконавчим листом №804/2019.

У судовому засіданні 24.10.2019 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у тому ж судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 24.10.2019 року було оголошено перерву до 15:30 год. 25.10.2019 року.

У судове засідання 25.10.2019 року представники позивача та відповідача не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року у справі №0340/1363/18 позов громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 до Управління ДМС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено повністю, зобов`язано УДМС України у Волинській області повторно розглянути заяву та подані до неї документи стосовно надання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. Дане рішення набрало законної сили 20.11.2018 року.

05.09.2019 року Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №804/2019.

10.09.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюком П. В. за заявою стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60004002 на підставі виконавчого листа №804/2019 від 05.09.2019 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом про зобов`язання УДМС України у Волинській області повторно розгляну заяву та подані до неї документи стосовно надання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Крім того, 10.09.2019 року винесено постанову про стягнення з боржника УДМС України у Волинській області виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

Вважаючи, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановлено частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до пункту 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Згідно з статтею 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року зобов`язано УДМС України у Волинській області повторно розглянути заяву та подані до неї документи стосовно надання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. У той же час, доказів повного виконання зазначеного рішення суду, а саме повторного розгляду заяви громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження представником позивача надано не було. Таких доказів не було надано і під час судового розгляду даної справи.

Суд зазначає, що вищезазначеними нормами законодавства чітко регламентовано дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанні рішення суду та стягненні виконавчого збору.

Як було встановлено судом 10.09.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюком П. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60004002.

Крім того, відкриваючи виконавче провадження №60004002 з примусового виконання виконавчого листа №804/2019, виданого 05.09.2019 року Волинським окружним адміністративним судом по рішенню суду немайнового характеру у справі №0340/1363/18, державний виконавець 10.09.2019 року виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

На думку суду постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною та винесена відповідачем із дотриманням статей 1, 3, 26, 27 Закону №1404-VIII.

Суд зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду у добровільному порядку, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру, і підлягає перерахуванню до Державного бюджету. Виконавчий збір стягується відповідно до статті 26 цього Закону з боржника при відкритті виконавчого провадження, незалежно від добровільного виконання рішення суду.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім випадків визначених законом, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початком примусового виконання у розумінні Закону №1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Суд звертає увагу, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що рішення суду у справі №0340/1363/18 фактично виконується, оскільки позивач сам у своїй позовній заяві вказав, що рішення суду не виконане, оскільки станом на 23.09.2019 року на адресу позивача не надійшли усі необхідні запити. У свою чергу, суд звертає увагу позивача, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року набрало законної сили ще 20.11.2018 року, однак останнє не було добровільно виконане УДМС України у Волинській області до винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.09.2019 року №60004002. Крім того, суд зазначає, що добровільним виконанням рішення суду вважалося б його виконання боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, адже постанова про відкриття виконавчого провадження винесена за заявою стягувача з причин невиконання рішення та задля його виконання у примусовому порядку. Крім того, частиною третьою статті 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачено обов`язок боржника щодо сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.

Враховуючи, що на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, а тому, державний виконавець правомірно розпочав примусове виконання виконавчого документа та стягнув виконавчий збір.

Таким чином, оскаржена постанова державного виконавця від 10.09.2019 року ВП № 60004002 про стягнення виконавчого збору з УДМС у Волинській області в розмірі 16692,00 грн. є правомірною та скасуванню не підлягає, у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Крім того, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись статтями 243-246, 268-269, 287 КАС України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління державної міграційної служби України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко