Справа № 813/6167/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року

Київ

справа №813/6167/14

адміністративне провадження №К/9901/19330/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року (суддя Ланкевич А.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року (колегія у складі суддів: Коваля Р.Й., Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.) у справі № 813/6167/14 (№ 876/5328/15) за позовом Публічного акціонерного товариства «Кохавинська паперова фабрика» до Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Кохавинська паперова фабрика» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (після реорганізації Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області) (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та за платежем податок на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що товарно-матеріальні цінності, отримані позивачем від контрагентів не є безповоротною фінансовою допомогою, оскільки за них проведено оплату, а твердження відповідача про те, що ТМЦ отримано від невстановлених осіб, є безпідставним, оскільки контрагенти позивача, які поставили йому товар, на момент вчинення господарських операцій були офіційно зареєстрованими суб`єктами господарської діяльності. Документи, надані контролюючому органу, свідчать про належне документальне оформлення здійснених операцій, їх реальність та наявність у позивача майна та трудових ресурсів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 20 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, позов задовольнив. Визнав протиправним і скасував податкові повідомлення-рішення від 21 серпня 2014 року № та № .

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що прийняті на основі висновків акта перевірки від 11 серпня 2014 року податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи касаційної скарги повторюють доводи апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що за результатами планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року складено акт № 499/13-21-22/22351935 від 11 серпня 2014 року.

Висновками акта встановлено, зокрема, порушення:

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 28 687 грн;

- пункту 137.10 статті 137, підпункту 135.5.4 пункту 135.5, пункту 135.2, пункту 135.1 статті 135, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.6, статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 179 067 грн.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що господарські операції позивача з ТОВ «Вайз Юніон ЛТД», ТОВ БТК «Євробуд», ТОВ «Соломія ТЕКС», ТОВ «Альтера-Львів», ФОП ОСОБА_1 не мають достатньої доказовості. Оскільки перевіркою не підтверджено отримання товарно-матеріальних цінностей від зазначених вище контрагентів, то такі товарно-матеріальні цінності, які реалізовано та використано у виробничому процесі та реалізовано позивачем в складі готової продукції, вважаються отриманими ним від невстановлених осіб як безповоротна фінансова допомога у товарній формі, яка підлягає включенню до складу «інших доходів», які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування.

На підставі акта перевірки податковим органом 21 серпня 2014 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 219 991 грн, в т.ч. за основним платежем - 179 067 грн, за штрафними (фінансовими санкціями) на суму 40 924 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 43 031 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 28 687 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 14 344 грн.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, а податковий орган не спростував, що відповідач не заперечує самого факту отримання позивачем товарів та їх використання у господарській діяльності підприємства, проте розцінює такі товари як безповоротну фінансову допомогу від невстановлених осіб, вартість яких мала б бути включена до складу «інших доходів», які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу.

Суди попередніх інстанцій встановили що між позивачем та ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» (виконавець) укладено договір від 12 жовтня 2012 року № 03/10, у відповідності до якого виконавець зобов`язувався виконати за дорученням замовника електротехнічні роботи в електросилових установках і електромережах енергоспоживачів напругою до і вище 1000 V на об`єктах ТП-35/6 кВ.

Види робіт, їх вартість та обсяг визначені в кошторисі. Зокрема, кошторисом було передбачено проведення діагностики механічної та електричної частин масляного вимикача, ремонт комутаційної апаратури та механічної частин МВ (В-200), налагодження схем управління МВ на напругу 6 кВ, ремонт електрообладнання комірок - 6 кв.

На підтвердження виконання позивачем надано акти здачі-приймання робіт, податкову накладну. Оплата за виконані роботи проведена шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця. Окрім того, позивачем надано копію ліцензії серії АГ № 577385 з додатком, виданої ТОВ «Вайз Юніон» ЛТД» на право здійснення певних видів робіт, зокрема монтажу інженерних мереж електропостачання, електрообладнання та електроосвітлення напругою понад 35 кВ.

В свою чергу, висновки податкового органу обґрунтовані наявністю акта перевірки від 24 травня 2013 року № 179/22.10/37569727 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вайз Юніон» ЛТД» щодо підтвердження фінансово-господарських відносин з контрагентами за період з 1 січня 2012 року по 30 квітня 2013 року».

Суд зазначає, що у відповідності до пункту 73.5 статті 73 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки) зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб`єкту господарювання у десятиденний термін.

Таким чином, оскільки зустрічні звірки не є перевіркою, тим більш не можливо визначити як результат перевірки акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Отже, вказаний акт не може бути врахований як належний та допустимий доказ відсутності господарських правовідносин.

За наслідками господарських операцій з ТОВ БТК «Євробуд» позивач відніс до складу податкового кредиту за вересень, жовтень 2012 року суму податку на додану вартість, сплаченого у вартості отриманого товару, в розмірі 6 076,10 грн. Витрати, понесені у зв`язку з придбанням запчастин для ремонту навантажувача на суму 30 380,70 грн. позивач відніс до складу витрат звітного період, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування.

На підтвердження господарських операцій позивачем надано рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні.

В свою чергу, висновки податкового органу обґрунтовані наявністю акта перевірки від 16 травня 2013 року № 1689/22-8/33499358 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ БТК «Євробуд», щодо підтвердження фінансово-господарських відносин з контрагентами за період з 1 серпня 2011 року по 24 листопада 2011 року».

У вказаному акті, зокрема, зазначено, що громадянин ОСОБА_2 повідомив, що за винагороду зареєстрував на своє ім`я ТОВ БТК «Євробуд», та в подальшому підписував первинні документи від вказаного підприємства, проте в їх зміст не вникав.

Суд зазначає, що те, що директор не вникав у зміст документів, підписання яких він не заперечує, не може само по собі слугувати підтвердженням нереальності господарських операцій.

Також, між позивачем та ТОВ «Соломія-Текс» (постачальник) укладено договір поставки № СТ-109/1-12 від 4 січня 2012 року, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставляти в обумовлені строки інструмент (товар), а покупець зобов`язується прийняти інструмент та оплатити його. Постачальник поставляє товар у відповідності до замовлень Покупця, кожне таке замовлення вважається окремою партією товару. Загальна кількість інструменту (товару) який є предметом поставки у відповідності до даного договору, його вартість визначаються згідно з рахунками-фактурами та видатковими накладними, які є невід`ємною частиною цього договору.

На умовах цього договору позивачу поставлено інструменти та матеріали (різець токарний, ключ гайковий, коло відрізне, коло зачисне, балон для скраплених вуглеводнів, дриль ударна, перфоратор, шліф машинка стрічкова) на загальну суму 18 328,02 грн.

На підтвердження виконання договору позивачем надані видаткові накладні, приходні ордери, податкові накладні. Використання придбаних інструментів та матеріалів у виробництві позивача підтверджується відповідними актами списання.

В обґрунтування своєї позиції в цій частині податковий орган посилається на акт перевірки від 24 січня 2014 року № 25/21/22-11/13833537 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Соломія ТЕКС» з питань правомірності формування сум податкового зобов`язання та податкового кредиту по взаєморозрахунках з ПП «Фасад

інцест», ТОВ «Сана прим», ТОВ «Техекспо», ПП «Транс-капітал», ТОВ «Сіріус техно», ТОВ «Конді 50».

Що саме встановлено зазначеним актом, та яке відношення це має для оцінки взаємовідносин між ТОВ «Кохавинська паперова фабрика» та ТОВ «Соломія ТЕКС» податковий орган не зазначає.

Крім того, суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство придбавало у ТОВ «Альтера Львів» товар - електричні приладі та запчастини. На підтвердження цього Товариством надано видаткові та податкові накладні.

Крім того, на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Альтера Львів» позивач долучив копії рахунків-фактур з візами відповідальних працівників (начальників цехів) та керівників позивача, які визначають необхідність придбання товарно-матеріальних цінностей.

Товарно-матеріальні цінності, придбані у ТОВ «Альтера Львів», отримувались згідно з довіреностями, та оприбутковано на склад згідно з приходними ордерами. На підтвердження зазначеного долучено витяги з журналу реєстрації довіреностей.

Оплату за придбані ТМЦ проведено шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ТОВ «Альтера Львів». Використання придбаних електричних приладів та запчастин у виробництві позивача підтверджується актами списання у виробництво.

В обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на акт перевірки від 28 січня 2014 року № 956/26-55-22-07/32983037 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Альтера Львів» з питань господарських відносин з ТОВ «Реполь Альтера» та з ТОВ «Укрелектроімпорт» за 2012 рік» в якому зазначено про неможливість проведення зустрічних звірок з ТОВ «Реполь Альтера» та з ТОВ «Укрелектроімпорт» .

Яким чином це свідчить про нереальність господарських операцій між ТОВ «Кохавинська паперова фабрика» та ТОВ «Альтера-Львів», податковий орган не зазначає.

Стосовно взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_1 , то, як встановлено судами попередніх інстанцій, такі виникли на підставі договорів на поставку макулатури № 76 від 15 серпня 2012 року та № 36 від 3 грудня 2012 року, згідно з якими підприємець зобов`язався постачати позивачу макулатуру згідно з ДСТУ 3500-2009 «Макулатура паперова і картонна».

На виконання договірних зобов`язань за цими договорами за період з 1 вересня 2012 року по 31 грудня 2012 року поставлено макулатуру в загальній кількості 317,075 т на загальну суму 360 577,86 грн.

На підтвердження реальності господарських операцій з названим контрагентом позивач надав: видаткові накладні на поставку макулатури, податкові накладні, приходні ордери, які оформлено при поступленні макулатури на підприємство, журнали реєстрації заїзду-виїзду транспортних засобів на територію/з території підприємства, витяги з журналу приймання макулатури, товарно-транспортні накладні типової форми №1-ТН, згідно з якими товар (макулатура) перевозився від постачальника на складські приміщення позивача.

Податковий орган в касаційній скарзі посилається на акт перевірки від 18 березня 2013 року № 25/1701/5 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 1 грудня 2012 року по 1 березня 2013 року» в якому зазначено про відсутність у ФОП ОСОБА_1 основних фондів та невикористання найманих працівників.

В свою чергу, суди попередніх інстанцій встановили, що питання дотримання позивачем вимог податкового законодавства у зв`язку із здійсненням господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2012 року по 30 листопада 2012 року вже було предметом позапланової перевірки Миколаївської МДПІ, за наслідками якої складено акт №353/22-00/22351935 від 7 червня 2013 року. В цьому акті перевірки контролюючий орган також зазначив про неможливість фактичного здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності та, як наслідок, недоведеність факту отримання ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» макулатури від нього. На підставі зазначеного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 червня 2013 року, яке ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» оскаржило в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року по справі № 813/5143/13-а скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25 червня 2012 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач не заперечує самого факту отримання позивачем товарів та їх використання у господарській діяльності підприємства, проте розцінює такі товари як безповоротну фінансову допомогу від невстановлених осіб, вартість яких мала б бути включена до складу «інших доходів», які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що такий висновок ґрунтується виключно на результатах перевірок контрагентів позивача, без належної правової оцінки первинних документів, оформлених за наслідками господарських відносин позивача з цими контрагентами.

В свою чергу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що первинні документи, надані позивачем, містять достатньо відомостей про зміст господарських операцій, їх обсяги та вартісні показники, свідчать про належне документальне оформлення здійснених операцій, їх реальність, наявність у позивача технічної можливості, майна та трудових ресурсів, які економічно необхідні для здійснення таких господарських операцій, та в цілому спростовують висновки відповідача про відсутність поставок від згаданих вище суб`єктів господарювання.

Окрім того, товарно-матеріальні цінності та роботи, отримані позивачем від зазначених контрагентів, позивач оплатив у повному обсязі, що поряд з наведеним вище також спростовує висновок відповідача про безповоротну фінансову допомогу.

Враховуючи зазначене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно відніс до складу витрат, що враховуються при визначенні оподатковуваного доходу вартість придбаних товарів у перелічених вище контрагентів. Те саме стосується і податкового кредиту, сформованого на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих по факту поставок товарів. Прийняті на основі висновків акта перевірки від 11 серпня 2014 року податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі № 813/6167/14 (№ 876/5328/15) залишити в силі.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду