Справа № 480/2058/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 р.Справа № 480/2058/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

представник відповідача Леня С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 29.07.19 року по справі № 480/2058/19

за позовом ОСОБА_1

до Східного територіального управління Національної гвардії України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , вернувся до суду з позовом до Східного територіального управління Національної гвардії України, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р. у зв`язку зі звільненням з військової служби, передбаченої наказом №258 від 19.09.2018р.; зобов`язати відповідача виконати наказ №258 від 19.09.2018р. в частині нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 01.08.1994р. до 27.06.1998р. позивач здобував вищу базову освіту в Військовому інституті ракетних військ і артилерії імені Богдана Хмельницького при Сумському державному університеті.

Після закінчення вузу ОСОБА_1 був направлений для подальшого проходження служби до військової частини № НОМЕР_1 в смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, де проходив службу в період з 27.06.1998р. до 18.12.1998р. (а.с.21-25, 31-32).

Наказом №270 від 18.12.1998р. командира військової частини № НОМЕР_1 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом 65 підпункт «е» (через сімейні обставини) (а.с. 14).

Тобто вислуга на момент звільнення з військової служби складала чотири роки, чотири місяці та сімнадцять днів, що вбачається з копії послужного списку.

В подальшому, в період з 22.05.1999р. до 30.12.2014р. позивач проходив службу в підрозділах Міністерства внутрішніх справ України на різних посадах.

З 30.12.2014р. до 19.09.2018р. внаслідок реорганізації Внутрішніх військ МВС України в Національну гвардію України ОСОБА_1 проходив військову службу в підрозділах Національної гвардії України.

Останнім місцем служби позивача було Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), місто Харків.

Наказом т.в.о. начальника Східного територіального управління № 258 від 19.09.2018 р. ОСОБА_1 звільнений з військової служби у званні майора згідно з п/п «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я на підставі постанови військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку) (а.с.13).

Як зазначено в наказі №258 від 19.09.2018р., вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні складає 23 роки 8 місяців 13 днів, безперервна вислуга - 19 років 3 місяці 27 днів, вислуга років для призначення пенсії - 27 років 5 місяців 18 днів та у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 3 роки 9 місяців 5 днів.

Також в даному наказі вказано: «на підставі постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992р. виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Відповідно до копії витягу зі зведеної відомості за вересень 2018 року під час звільнення позивачу нараховано грошове забезпечення в загальному розмірі 157 670грн.92коп. (а.с.19).

При цьому, виплату одноразової грошової допомоги було здійснено за 19 календарних років, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.

Вважаючи не виплату одноразової грошової допомоги за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р. протиправною, позивач звернувся із заявою до Східного територіального управління Національної гвардії України щодо проведення відповідної перевірки.

Листом від 13.05.2018р. №40/32-1307, наданим у відповідь на звернення ОСОБА_1 , Східне територіальне управління повідомило останнього, що оскільки при попередньому звільненні позивача з військової служби (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 1998 року № 270) право на отримання такої допомоги було набуто, то одноразова грошова допомога виплачувалась йому за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, а саме за 19 років (а.с.18).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р., ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, статтею 15 Закону N 2011-XII встановлені умови виплати одноразової грошової допомоги.

Зокрема, ч.2 цієї статті (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби №258 від 19.09.2018р.) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Крім того, відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393 (далі - Постанова № 393) (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби №258 від 19.09.2018р.) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до копії наказу №258 від 19.09.2018р. (а.с.13), позивача звільнено з військової служби згідно з п/п «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я на підставі постанови військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку) (а.с.20,26-27).

Однак звільнення з військової служби у даному випадку відбувалося повторно, що підтверджується копією наказу про звільнення від 18.12.1998р. №270 (а.с. 14).

Частиною 2 ст.15 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N2011-XII (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби №258 від 18.12.1998р.) встановлено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби №270 від 18.12.1998р.) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Враховуючи, що у грудні 1998 року позивача було звільнено з військової служби у запас через сімейні обставини, він вважається таким, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 5-місячного грошового забезпечення в силу вищенаведених норм законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не зазначення в наказі про звільнення з військової служби № 270 від 18.12.1998р. розміру одноразової грошової допомоги за період з 01.08.1994р. до 18.12.1998р. та не виплата її позивачу після звільнення у запас з військової служби не є підставою для нарахування Східним територіальним управлінням Національної гвардії України одноразової грошової допомоги за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р. під час повторного звільнення позивача у вересні 2018 року, оскільки останній, відповідно до ч.2 ст.15 Закону N2011-XII та пункту 10 Постанови №393, набув право на її отримання при попередньому звільненні з військової служби.

Крім того, судом встановлено, що позивач не звертався до суду із позовною заявою про визнання відмови командира військової частини НОМЕР_1 у виплаті одноразової грошової допомоги за період військової служби з 01.08.1994р. до 18.12.1998р. протиправною, або про визнання бездіяльності по не виплаті одноразової грошової допомоги протиправною та про стягнення вказаної допомоги з військової частини.

Згідно з копією витягу зі зведеної відомості за вересень 2018 року під час повторного звільнення позивачу нараховано грошове забезпечення в загальному розмірі 157670грн.92коп. (а.с.19), тобто з дня останнього зарахування на службу до дня звільнення. Виплату йому нарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні в 2018 році позивач визнає.

Отже, колегією суддів встановлено, що відповідачем одноразова грошова допомога при звільненні нарахована та виплачена позивачу відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідно до наказу №258 від 19.09.2018р. т.в.о. начальника Східного територіального управління Національної гвардії України про звільнення його з військової служби одноразова грошова допомога повинна бути виплачена йому за 23 роки у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, колегія судддів зазначає наступне.

В наказі №258 від 19.09.2018р. було лише зазначено про необхідність «виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби» (а.с.13), проте не зазначено, що така виплата має бути здійснена саме за 23 роки військової служби.

У цьому наказі вказано лише про наявність вислуги років на військовій службі, яка складає в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 13 днів, однак не вказано про виплату одноразової грошової допомоги за весь цей період, відтак підстави стверджувати, що Східне територіальне управління Національної гвардії України не виконало свій же наказ, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем одноразова грошова допомога при звільненні нарахована та виплачена позивачу відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/2058/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/2058/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 25.10.2019 року