Справа № 420/228/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/228/19

Категорія: 109010000 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.

Час і місце ухвалення: 17:26 год., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва у відповідність до договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А :

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до договору дарування №11284 від 31.12.2004 р.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач виконав будівництво 2-х поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено пункт 1 ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", абз.1 ч.2 ст.36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та абз.2 п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №466 від 13.04.2011 р. При цьому, до теперішнього часу, виявлені перевіркою від 18.05.2018 р. порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідач не усунув, а саме не отримано право на виконання будівельних робіт або об`єкт не приведено у відповідність до договору дарування №11284 від 31.12.2004 р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що новий житловий будинок відповідачем було побудовано самочинно без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Управлінням факт самочинного будівництва є встановленим, що підтверджується відповідними доказами, а саме: актом складеним за результатами проведення перевірки, протоколом про адміністративне правопорушення, приписом про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудування, фотофіксація об`єкта та постанова про адмін.правопорушення. Водночас апелянтом зазначено, що вимога про приведення об`єкта у первинний стан (відповідність до договору дарування) не є знесенням об`єкта.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/1ДАБК від 02.01.2018 р. та виявлення факту самочинного будівництва (службова записка за №01-18/161-и/в від 16.05.2018 р.), органами державного архітектурно-будівельного контролю проведено позапланову перевірку стосовно дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час виїзду на місце, враховуючи надані та пред`явленні документи, позивачем встановлено, що власником домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Під час перевірки відповідачем були надані наступні документи: договір дарування №11284 від 31.12.2004 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., витяг з Державного реєстру правочинів №630232 від 31.12.2004 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7171636 від 05.05.2005 р., технічний паспорт інвентаризації нерухомого майна №166доп-112-21239 від 13.11.2017 р. виданий КП "БТІ" ОМР, паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_1 .

В ході проведення перевірки встановлено, що відповідач здійснює будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (літ. Ж відповідно до наданого технічного паспорту). Під час виїзду на місце проводилися роботи з будівництва другого поверху, з улаштуванням покрівлі та утепленням фасадів другого поверху будинку.

Позивач за результатами перевірки склав:

- акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт за №000616 від 18.05.2018 р.;

- протокол про адміністративне правопорушення від 18.05.2018 р. відповідно до ч.4 ст.96 КУпАП;

- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 18.05.2018 р.

01.06.2018 р. розглянувши справи про адміністративне правопорушення, Управлінням як органом державного архітектурно-будівельного контролю винесено постанову №340/18 по справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення ч.4 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн.

Відповідач добровільно сплатив розмір штрафу.

У зв`язку з необхідністю виконання вимог припису Управління №274/18 від 18.05.2018 р. на підставі наказу №01-13/162ДАБК від 02.07.2018 р. та направлення для проведення позапланового заходу №001382 від 16.10.2018 р. зі строком дії з 16.10.2018 р. по 22.10.2018 р., органами державного архітектурно-будівельного контролю проведено перевірку виконання вимог припису, стосовно дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою АДРЕСА_1 .

Під час перевірки 22.10.2018 р. позивач встановив, що будівельні роботи завершені, та фактично не проводяться. При цьому у приписі від 18.05.2018 р. вимагалося усунути порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 18.07.2018 р. шляхом отримання права на виконання будівельних робіт, або привести об`єкт у відповідність до договору дарування №11284 від 31.12.2004 р.

За результатами даної перевірки, відносно відповідача було складено: акт за №001382 від 22.10.2018 р.; протокол про адміністративне правопорушення від 22.10.2018 р. відповідно до ч.1 ст.188-42 КУпАП.

Зважаючи на викладені обставини, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з зазначеним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів того, що будівництво 2-х поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми і правила.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу реалізації особою права власності унормовані приписами ст.ст. 13, 14, 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316-394 Цивільного кодексу України, а правовідносини з приводу видачі документів дозвільного характеру у сфері будівельної справи регламентуються приписами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", приписами Закону України "Про основи містобудування" та деталізовані приписами Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт (затверджено Постановою КМУ від 13.04.2011р. №466; далі - Порядок №466).

Відповідно статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20.05.1999 №687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частини першої статті 10 Закону «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Як встановлено частиною 1 статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Частиною 5 статті 29 Закону № 3038-VI передбачено, що містобудівні умови та обмеження містять: 1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта; 2) інформацію про замовника; 3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні; 4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах; 5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; 6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону); 7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд; 8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони); 9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

Згідно з частиною 10 статті 29 Закону № 3038-VI завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до частини 1 статті 30 технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації.

Частиною 1 статті 31 Закону № 3038-VI передбачено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 3038-VI щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини з приводу кваліфікації нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва унормовані приписами ст. 376 Цивільного кодексу України.

Так, за визначенням ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що під об`єктом самочинного будівництва законодавцем розуміється нерухоме майно, котре відповідає хоча б одній з таких кваліфікуючих ознак: 1) об`єкт розміщений на земельній ділянці, яка не була відведена під мету будівництва; 2) об`єкт зведений без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт; 3) об`єкт споруджений без належно затвердженого проекту; 4) наявні істотні порушення будівельних норм і правил.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта або приведення такого об`єкта у стан, що передував самочинному будівництву.

Так, за правилом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Так, в матеріалах справи, наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0585 га з кадастровим номером :53:009:0016, тобто відповідачкою отримано правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Доводи апелянта, що вимога про приведення об`єкта у первинний стан (відповідність до договору дарування) не є знесенням об`єкта, колегія суддів вважає помилковими, оскільки приведення об`єкта у відповідність до договору дарування можливо тільки шляхом знесення об`єкта, так як такий об`єкт є новопобудованим 2- х поверховим будинком, та на момент укладання до договору дарування не існував. За таких обставин, у даному випадку приведення об`єкта у первинний стан та його знесення є тотожними поняттями.

Так, за приписами ч. 4 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: акту позапланової перевірки та припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, він не містить даних щодо визнання об`єкта як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою.

У даній справі позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта.

Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Проте, рішення суду щодо проведення перебудови відсутнє.

Колегія суддів звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06 березня 2019 року по справі №814/2645/15 (провадження №К/9901/12518/18), по справі №810/5680/15 (провадження №К/9901/14299/18), у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 № 807/62/16, провадження К/9901/4180/17.

Також, необхідно зауважити, що у спірних правовідносинах інтерес фізичної особи - громадянина на використання належної на праві приватної власності земельної ділянки та розміщеної на ній житлової будівлі не виключається з-під охорони за ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та ст.1 Протоколу Першого до Конвенції.

Такий інтерес особи у даному випадку (збереження об`єкту будівництва) є конкретним, чітко сформульованим і має з достатньою визначеністю окреслені у часі параметри.

Заявлена ж Інспекцією вимога спрямована на припинення фізичного існування речі матеріального світу - будинку, тобто на знищення будинку як такого.

За умови недоведеності Інспекцією виникнення реальної загрози від об`єкту будівництва правам та інтересам інших осіб, Державі або суспільства у цілому заявлена вимога не забезпечує дотримання згаданого вище балансу.

Доказів порушення зведеним будинком суспільних інтересів або прав інших осіб, Державі або суспільству матеріали справи не містять.

За наведених обставин колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність вимог щодо приведення самочинного об`єкту будівництва у відповідність до договору дарування (знесення самочинного будівництва), оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

Зідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 28 жовтня 2019 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова