Справа № 420/5166/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5166/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідача: Левенець А . В . ,

Від третьої особи: не з`явився,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (; адреса: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача слідчого Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича (вул. Грецька, 42, м. Одеса, 65026) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ініціювати службове розслідування,-

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області та Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, яка полягає в непроведенні службового розслідування відносно слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича за порушення ним строку розгляду клопотання про скасування розшуку автомобіля в рамках кримінального провадження №0001907 та порушення строку виконання ухвали слідчого Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року у справі № 522/2290/19, за заявою адвоката Латка Ігоря Вікторовича, поданою в інтересах ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області 27.05.2019 року;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області ініціювати в порядку, передбаченому законодавством України, службове розслідування відносно слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича за порушення ним строку розгляду клопотання про скасування розшуку автомобіля в рамках кримінального провадження № 0001907 та порушення строку виконання ухвали слідчого Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року у справі № 522/2290/19, за заявою адвоката Латка Ігоря Вікторовича, поданою в інтересах ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області 27.05.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.09.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року залучено до участі у справі №420/5166/19 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача слідчого Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича, відкладено розгляд справи на 16.10.2019 року.

Усною ухвалою суду від 16.10.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні для додаткового вивчення матеріалів справи до 23.10.2019 року.

У судове засідання 23.10.2019 року з`явився представник позивача та представник відповідача.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що в процесі проведення досудового розслідування ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2019р. було зобов`язано відповідальних осіб Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути клопотання (протягом 3-днів) представника Бродченка В.О. від 29.01.2019р. про скасування розшуку автомобіля. Оскільки розгляд клопотання було проведено із значним перевищенням встановлених строків, тільки 21.05.2019р., позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про проведення службового розслідування за фактом недотримання слідчим Погоренець А.М. чинного процесуального законодавства, на що отримав відповідь, що була проведена службова перевірка, за результатами якої відповідальній особі повідомлено про необхідність неухильного дотримання встановлених законом строків розгляду клопотань осіб у кримінальному провадженні. Позивач переконаний, що такі дії Головного управління не відповідають нормам чинного законодавства та є протиправними. На підтвердження власної правової позиції представник позивача вказує, що проведення «службової перевірки» не передбачено жодним нормативно-правовим актом щодо притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Заява позивача від 24.05.2017 року містила вимогу щодо проведення саме службового розслідування стосовно факту несвоєчасного розгляду клопотання позивача про зняття розшуку автомобіля, однак Головне управління такої вимоги не виконало та не надало обґрунтувань непроведення саме службового розслідування.

26.09.2019 за вх.№35066/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому висловлено незгоду із заявленими позовними вимогами. В обґрунтування правової позиції представник відповідача акцентує увагу на специфічні умови проходження служби в органах Національної поліції України. У відповідності до порядку розгляду звернень громадян, які надходять до органів національної поліції, керівником органу було скеровано звернення позивача та зобов`язано здійснити перевірку щодо слідчого Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича на предмет дійсності обставин, визначених у зверненні. Цим самим, на думку відповідача, звернення позивача є розглянутим у відповідності до приписів чинного законодавства, а тому підстави визнавати дії Головного управління протиправними відсутні. Крім цього, представник відповідача звертає увагу суду на дискреційний характер повноважень Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині вибору механізму перевірки дотримання посадовими особами приписів чинного законодавства, про що роз`яснено також в додаткових поясненнях (вх.№37635/19 від 16.10.2019 року).

16.10.2019 року за вх.№ЕП/7748/19 від третьої особи надійшли пояснення на позов. Третя особа у вказаних поясненнях зазначає, що в частині проведення саме службової перевірки він підтримує позицію відповідача у справі та зазначає, що до нього було застосовано дисциплінарні заходи та попереджено про недопущення порушень у наступному. Тобто, звернення позивача розглянуто у повному обсязі та вчинено передбачені законом дії щодо відповідальних осіб, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 18.07.2018 року слідчим Шевченківського ВП Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №0001907 за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (а.с.15).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у справі №520/11850/18 від 07.09.2018 року за клопотанням слідчого в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0001907 було накладено арешт на:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, д/з НОМЕР_2 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 $

посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 ;

автомобіль Toyota Land Cruiser 200, д/з НОМЕР_2 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16-18).

12.09.2018 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області Дроздом В.Ю. винесено постанову про оголошення автомобілю в розшук (а.с.19-20).

09.10.2018 року Апеляційний суд Одеської області за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 скасував ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2018 року та постановив нову ухвалу, якою відмовив в накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію т/з; посвідчення водія та на автомобіль (а.с.21-25).

01.11.2018 року постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області було визначено підслідність у кримінальному провадженні за Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується листом Одеської місцевої прокуратури № 3 № 10/1- 2837-18 від 04.12.2018 року (а.с.26-27).

29.01.2019 року представник Бродченка В.О. звернувся до слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Кваша О.В. з клопотанням про скасування розшуку автомобіля (а.с.28-29).

Досудове розслідування кримінального провадження було доручене слідчому Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренцю Андрію Миколайовичу, що підтверджується витягом з ЄРДР від 26.03.2019 року (а.с.30).

18.02.2019 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси, за результатом розгляду скарги представника ОСОБА_3 , ухвалою зобов`язав відповідальних осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0001907, розглянути в порядку ст. 220 КПК України (протягом 3 днів) клопотання представника ОСОБА_3 від 29.01.2019 року про скасування розшуку автомобіля (а.с.31-32).

Дана ухвала 08.04.2019 року була отримана Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується штампом Приморського ВП на супровідному листі з відміткою про її отримання (а.с.33).

21.05.2019 року слідчий Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренець Андрій Миколайович розглянув клопотання про скасування розшуку (а.с.34).

27.05.2019 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління національної поліції в Одеській області із заявою від 24.05.2019р. про ініціювання службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича за невиконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року у справі № 522/2290/19 (а.с.35-40), посилаючись на те, що в порушення вимог ст.220 КПК України клопотання представника ОСОБА_3 було розглянуте тільки 21.05.2019р. після чисельних звернень представника.

Листом СУ ГУНП в Одеській області від 05.06.2019 року №4/Л-1313 представника позивача повідомлено, що подана скарга була скерована для проведення службової перевірки в межах компетенції до СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (а.с.41).

24.07.2019 року слідчим СВ Приморського ВП в м.Одесі Балакіною Т.О. складено Висновок службової перевірки за фактом недотримання строків розгляду ухвали суду та клопотання у кримінальному провадженні №0001907 (а.с.42-44), затверджений т.в.о. начальника СВ Приморського ВП в м.Одесі.

В даному висновку службової перевірки було встановлено факти порушення строку розгляду клопотань в рамках кримінального провадження № 0001907, передбаченого ст. 220 КПК України: попереджено слідчого Погоренця А.М. про необхідність дотримання процесуальних строків, та визначено в разі повторного порушення законодавства вжити заходів дисциплінарного характеру (а.с.44).

09.10.2018 року представником ОСОБА_3 було подано до ГУНП в Одеській області та Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області адвокатські запити з проханням надати належним чином завірену копію Наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування до слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Погоренця А.М. дисциплінарного стягнення за порушення строку розгляду клопотання в рамках кримінального провадження № 0001907 та порушення строку виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року у справі № 522/2290/19 (а.с.45-52)

ГУНП в Одеській області 02.08.2019 року надало відповідь, що слідчий Погоренець А. М . за вищевказаною заявою про ініціювання службового розслідування до дисциплінарної відповідальності не притягався (а.с.53).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо проведення службового розслідування за його скаргою протиправною, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Доводи сторін у даній справі дають суду підстави вважати, що при вирішенні даної справи має бути досліджена правомірність проведення саме «службової перевірки», а не службового розслідування, відповідність цього нормам чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі за текстом - Закону № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під «зверненнями громадян» відповідно до ст. 3 цього Закону слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Нормами ч.ч. 1, 3 і 4 ст. 15, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 16 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу.

Також скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.

Відповідно до ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

У свою чергу, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19 Закону № 393/96-ВР).

З аналізу цитованих норм суд робить висновок, що з фактом отримання звернення, клопотання або скарги особи суб`єктом владних повноважень пов`язаний обов`язок такого суб`єкта здійснити всі можливі та необхідні дії, направлені на розгляд звернення, клопотання або скарги. У разі, коли виконання звернення потребує вчинення дій, які регламентуються іншими нормативно-правовими актами, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосувати відповідні приписи.

Наказом МВС України від 15.11.2017 року №930 затверджено Порядок

розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України (далі - Порядок).

Згідно п.1 Розділу І цей Порядок установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян

Згідно п.4 Розділу І Порядку розгляд звернень та особистий прийом громадян в органах та підрозділах поліції є складовою механізму реалізації прав громадян на внесення до органів державної влади пропозицій щодо поліпшення їх діяльності, виявлення недоліків у роботі, оскарження дій посадових осіб та органів державної влади.

Пунктом 1 Розділу IV Порядку встановлено, що керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Згідно п.3 цього ж Розділу рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Аналіз змісту вказаних норм Порядку дає підстави вважати, що з урахуванням змісту звернення особи суб`єкт владних повноважень зобов`язаний вчинити дії, які чітко передбачені нормами чинного законодавства, направлені на виконання звернення особи.

Суд ставиться критично до доводів представника відповідача стосовно можливості проведення «службової перевірки» за клопотанням представника ОСОБА_3 від 24.05.2019 року. Позиція позивача ґрунтується та тій обставині, що чинним законодавством України поняття «службова перевірка» не визначене, не встановлено порядку його проведення, строків та підстав ініціювання. Відповідач, у свою чергу, не наводить аргументів щодо наявності правового регулювання проведення саме «службової перевірки».

Суд вважає безпідставним проведення такого заходу і в силу дії норм Закону України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 року (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України. міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 20 Дисциплінарного статуту повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

Згідно положень ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Тобто, єдиним правовим механізмом перевірки фактів вчинення дисциплінарного проступку є службове розслідування.

Відповідачем проведено службову перевірку, що не відповідає приписам чинного законодавства України.

Оцінюючи доводи відповідача щодо дискреційного характеру його повноважень у цьому питанні суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Це також узгоджується із положенням ст.19 Конституції України.

Вчинення дій, які не визначені у чинному законодавстві, не є дискрецією органу, має кваліфікуватись як протиправні дії суб`єкта владних повноважень, що в силу ст.2 КАС України не може вважатись правомірною поведінкою.

За такою ж логікою, не вчинення дій, які покладаються на відповідача згідно із нормами Дисциплінарного статуту, у зв`язку із надходженням заяви (скарги) позивача, кваліфікується судом як протиправна бездіяльність.

При цьому, роблячи такі висновки, суд не втручається у дискреційні повноваження відповідача, які в даному випадку окреслені результатами службового розслідування та його висновками щодо наявності або відсутності в діях слідчого Погоренця А.М. дисциплінарного проступку.

Адміністративний суд при вирішенні даного спору таких висновків та суджень не викладає, оскільки за відсутності належним чином проведеного службового розслідування це є передчасним.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у спірних відносинах, які склались, відповідачем було допущено неправомірну бездіяльність в частині непризначення службового розслідування стосовно слідчого Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Як вже встановлено судом, у разі виявлення за зверненням особи у діях посадової особи ознак дисциплінарного проступку суб`єкт владних повноважень має провести саме службове розслідування. Головне управління дійшло висновку про необхідність перевірки відомостей, зазначених у скарзі, однак обрало невірний механізм перевірки таких відомостей. Єдиним законодавчо встановленим порядком є службове розслідування, яке відповідачем проведено не було.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області призначити в порядку, передбаченому законодавством України, службове розслідування відносно слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 за заявою адвоката Латка Ігоря Вікторовича від 24.05.2019 року, поданою в інтересах ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області 27.05.2019 року, є належним способом відновлення порушених прав позивача на розгляд його заяви стосовно дій слідчого.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню повністю.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. (а.с. 4-5).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (; адреса: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, слідчого Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області Погоренця Андрія Миколайовича (вул. Грецька, 42, м. Одеса, 65026) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ініціювати службове розслідування - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає в непроведенні службового розслідування відносно слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 за заявою адвоката Латка Ігоря Вікторовича від 24.05.2019 року, поданою в інтересах ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області 27.05.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області призначити в порядку, передбаченому законодавством України, службове розслідування відносно слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 за заявою адвоката Латка Ігоря Вікторовича від 24.05.2019 року, поданою в інтересах ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області 27.05.2019 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 28.10.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.