Справа № 1.380.2019.005554
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005554
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

30 жовтня 2019 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулкевич І.З., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про скасування рішення, визнання права власності на земельні ділянки,-

встановив :

28.10.2019 позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить :

1) скасувати рішення Дрогобицької міської ради від 23.04.2019 №1736 в частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на вул АДРЕСА_1 , для індивідуального садівництва;

2) визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 за набувальною давністю на якій розташований сарай загальною площею 19,2 кв.м. вартістю згідно до довідки МБТІ від 04.06.2019 року 9236 грн;

3) визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 68 кв.м. на АДРЕСА_1 за набувальною давністю на якій розташований гараж загальною площею 47,8 кв.м. вартістю згідно довідки МБТІ від 04.06.2019 року 63 042 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони Дрогобицькій міській раді та третім особам розпоряджатися, в тому числі передавати у власність земельну ділянку площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 на якій розташований сарай загальною площею 19,2 кв.м. вартістю згідно довідки МБТІ від 04.06.2019 9236 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що рішення Дрогобицької міської ради від 23.04.2019 №1736 в частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 , для індивідуального садівництва порушує його право на безкоштовну приватизацію землі. Також зазначив, що виконання даного рішення може призвести до того, що у нього вилучать землю якою він користується більше 20 років і має право не тільки на її безкоштовну приватизацію, а й на визнання за ним права власності за набувальною давністю.

Настання вказаних обставин істотно ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а сам захист таких прав судом не буде ефективним.

Відтак вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З врахуванням викладеного, просить забезпечити цей позов у вказаний спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В даному ж випадку, дослідивши викладенні у заяві мотиви, а також матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Так, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд зазначає, що останнім не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Однак, суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 цієї статті).

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Зазначене свідчить про непропорційність та неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову.

Суд дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони Дрогобицькій міській раді та третім особам розпоряджатися, в тому числі передавати у власність земельну ділянку площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 на якій розташований сарай загальною площею 19,2 кв.м. вартістю згідно довідки МБТІ від 04.06.2019 9236 грн відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Гулкевич І.З.