Справа № 299/1103/19
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Ужгород№ 299/1103/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.,

при секретарі судового засідання - Попович М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Виноградівське ОУПФУ), якою просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 28 січня 2019 року №12 про відмову в призначенні пенсії, в частині незарахування періоду роботи з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року на посаді фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської райлікарні, та в частині незарахування періоду роботи з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року на посаді санітарки в Аптеці №110 с. Шаланки, до загального трудового стажу. 2. Зобов`язати Виноградівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року на посаді фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської райлікарні, та періоду роботи з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року на посаді санітарки в Аптеці №110 с. Шаланки, провівши перерахунок призначеної пенсії по віку з 17.12.2018 року, тобто з дня звернення за призначенням пенсії.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд Закарпатському окружному адміністративному суду на підставі п.2 ч.1 ст.29 Кодексу адміністративного судочинства України.

31 травня 2019 року адміністративна справа № 299/1103/19 надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідно до статті 31 КАС України проведено автоматичний розподіл, за результатами якого визначений головуючий суддя у справі Калинич Я.М.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 грудня 2018 року подала до Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заяву про призначення їй пенсії по віку. До заяви, згідно з розпискою-повідомленням, було подано наступні документи: паспорт; ІПН; трудову книжку серії НОМЕР_1 ; довідку про підтвердження стажу від 23.06.2018 року № 1535; довідку про підтвердження пільгового характеру роботи від 11.05.2018 року № 1202; довідку від 11.05.2018 року № 1204; довідку від арбітражного керуючого про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 22.11.2018 року № 4; свідоцтво про народження сина, свідоцтво про укладення шлюбу. Однак, 28 січня 2019 року позивач отримала виписку з протоколу від 28.01.2019 року № 12 про відмову в призначенні пенсії. В протоколі зазначалось, що стаж роботи обчислений по матеріалам її справи становить 19 років 11 місяців 03 дні при необхідному стажі не менше 25 років. Одночасно, зазначалось, що в стаж не зараховано період роботи з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року - робота в аптеці № НОМЕР_2 с. Шалапки, у зв`язку з відсутністю необхідної печатки для завірення довідки. Також не було зараховано в стаж період роботи з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року - робота в Перечинській райлікарні, у зв`язку з відсутністю довідки про реорганізацію. Такі висновки та дії відповідача вважає протиправними та такими, що порушують її права та законні інтереси.

24 червня 2019 року до суду від Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що позивачем 28.01.2019 року було надано власноручно написану заяву, в якій остання просила розрахувати стаж згідно поданих документів та повідомила, що не бажає донести будь-які інші документи. Стаж роботи, обчислений за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 є недостатнім для призначення їй пенсії, а тому відповідач переконаний, що відмова у призначенні пенсії є цілком законною та обґрунтованою.

24 червня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої зазначає, що чинне законодавство передбачає необхідність підтвердження стажу іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній. Пояснює, що при зверненні для призначення пенсії нею було подано трудову книжку та усі неявні первинні документи, недоліки ж заповнення трудової книжки або довідок з підприємства, де вона працювала, не можуть заперечувати факту її трудової діяльності, а тому вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року замінено первісного відповідача Виноградівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області).

29 липня 2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов ідентичний змісту відзиву поданого Виноградівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області. Проти задоволення адміністративного позову заперечує.

Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак 23 вересня 2019 року до суду від такої надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, однак 18 жовтня 2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Одночасно просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши пенсійну справу ОСОБА_1 , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року позивач звернулася до Виноградівського ОУПФ України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії було подано: трудову книжку АТ-ІІ №239850 від 16.04.1979 року; довідку від 23.07.2018 року №1535; довідки від 11.05.2018 року №1202 та №1204; свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 15.07.1986 року та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 05.09.1985 року.

Відповідачем надано розписку-повідомлення із зазначенням переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: диплом про навчання, довідку про стаж і реорганізацію підприємства за період 23.07.1986-29.07.1991 роки та довідку про прийняття на роботу з 28.08.1989 року. Рекомендований строк надання вказаних документів 17.03.2019 року.

Позивач 28 січня 2019 року подала до Виноградівського ОУПФ заяву про розрахунок стажу згідно поданих документів, яка міститься в матеріалах пенсійної справи (а.с.6 пенсійної справи).

Відповідно до виписки з протоколу комісії Виноградівського ОУПФ № 12 від 28 січня 2019 року «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

З вказаного протоколу вбачається, що стаж роботи обчислений по матеріалам справи становить 19 років 11 місяців 03 дні. В розрахунок стажу не зараховано періоди роботи із 28.08.1989 року по 31.12.1998 року роботу в аптеці №110 с. Шаланки, у зв`язку з відсутністю необхідної печатки для завірення довідки, 23.07.1986 року по 29.07.1991 року роботу в Перечинській райлікарні, у зв`язку з відсутністю довідки про реорганізацію установи.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів. Перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом. Другий рівень - накопичувальна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - накопичувальна система пенсійного страхування), що базується на засадах накопичення коштів застрахованих осіб у Накопичувальному фонді або у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення фінансування витрат на оплату договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат на умовах та в порядку, передбачених законом. Третій рівень - система недержавного пенсійного забезпечення, що базується на засадах добровільної участі громадян, роботодавців та їх об`єднань у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання громадянами пенсійних виплат на умовах та в порядку, передбачених законодавством про недержавне пенсійне забезпечення (частина перша статті 2 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частина перша статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до непрацездатних відносить осіб з інвалідністю та осіб, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

За правилами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 01 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 01 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 01 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 01 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 01 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 01 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом з 01 січня 2018 року для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком незалежно від статі є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення 60 річного віку та 2) наявність страхового стажу не менше 25 років. При цьому для жінок, які народилися в період з 30 вересня 1956 року по 31 грудня 1961 року, передбачається право на призначення пенсії до досягнення ними загального пенсійного віку (залежно від дати народження), однак за обов`язкової умови - наявності страхового стажу, здобутого станом на дату досягнення зниженого пенсійного віку. Зважаючи на те, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 1959 року, то остання має право на призначення пенсії за віком за умови наявності 25-річного страхового стажу.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За пунктом 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі, коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу, за бажанням особи, може здійснюватися органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п.2 цього Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з цим, відповідно до 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 міститься запис № 11 від 23.07.1986 року про прийняття позивача на роботу в Перечинську районну лікарню на посаду фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні. Під №12 міститься запис про переведення на посаду молодшої сестри фізкабінету Т-Реметівської селищної лікарні. Під №13 зазначено, що 29.07.1991 року позивач звільнена з роботи згідно зі статтею 38 КЗпП УРСР. Однак, документи про реорганізацію відсутні.

Судом встановлено, що назва лікарні не співпадає з назвою на відтиску печатки, якою завірено запис про звільнення позивача під №13, а саме Центральна районна лікарня смт. Перечин, що не відповідає нормам п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Крім того, відповідно до запису в трудовій книжці № 14 позивача 28.08.1989 року прийнято на посаду санітарки аптеки №110 с. Шаланки. Під №15 міститься запис, де зазначено, що 09.02.2000 року ЦРА №11 м. Виноградів, згідно з наказом ОВО «Формація» №4/3 від 09.02.2000 року реорганізовано в комунальне підприємство ЦРА №11.

Суд ставить під сумнів такі записи, оскільки, по перше, відтиск печатки на записі №14 від 28.08.1989 року містить Герб України, хоча Верховна Рада України затвердила своєю постановою Державний герб незалежної України тільки 19 лютого 1992 року , і по друге, позивача було прийнято на роботу в аптеку №110 с. Шаланки, а реорганізація відбулася ЦРА №11 м. Виноградів в комунальне підприємство ЦРА №11.

Суд зазначає, що на момент внесення записів до трудової книжки № 11, № 12, № 13 та № 14 діяла Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки (вкладиша) про призначення на роботу, переведення на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма Т-2, затверджена ЦСУ СССР), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки вкладиша.

Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналогічні вимоги містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях, яка затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року.

З вищевикладеного вбачається, що позивач повинна була ознайомитися із відомостями, які заносяться до її трудової книжки, і в разі їх неточності, невідповідності, тощо - виправити у встановлений законодавством спосіб, чого нею зроблено не було.

Як вже зазначалося судом, згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи неточні записи у трудовій книжці позивача щодо періодів роботи з 23 липня 1986 року по 29 липня 1991 року та з 2 серпня 1989 року по 31 грудня 1998 року, суд приходить висновку, що для зарахування до страхового стажу, вищевказаних періодів необхідні первинні додаткові документи, які б достовірно підтвердили факт роботи у Перечинській районній лікарні та в аптеці №110 с. Шаланки.

Позивачем було надано довідку від 22.11.2018 року №4 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за період з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року, видану ліквідатором комунального підприємства ЦРА №11 м. Виноградів, однак така також не відповідає вимогам та викликає сумніви, оскільки довідка завірена печаткою Центральної районної аптеки №11 м. Виноградів, а не, відповідно, печаткою комунального підприємства ЦРА №11 та видана на бланку комунального підприємства Центральна районна аптека №11 м. Виноградів (а.с.29 пенсійної справи).

Суд зазначає, що відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Судом встановлено та підтверджується розпискою-повідомленням, що позивача при зверненні із заявою про призначення пенсії повідомлено про недостатність документів для призначення пенсії та запропоновано надати додаткові документи для підтвердження стажу.

Однак, позивач відмовилась від такого дооформлення, подавши заяву до пенсійного фонду від 28.01.2019 року про розрахунок стажу згідно поданих документів із заявою про призначення пенсії. Такі документи не були надані позивачем при зверненні до суду, позивач не вказує на їх наявність та не надає доказів на підтвердження звернення до відповідних органів та установ для їх отримання.

Крім того, як вже зазначалося судом, відповідно до п. 2 Порядку № 637 у разі, коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу, за бажанням особи, може здійснюватися органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків. Однак, позивач такою можливістю також не скористалася.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача періодів роботи з 23 липня 1986 року по 29 липня 1991 року та з 2 серпня 1989 року по 31 грудня 1998 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено наявність підстав для відмови у зарахуванні до стажу позивача період роботи з 23 липня 1986 року по 29 липня 1991 року та з 2 серпня 1989 року по 31 грудня 1998 рок, у зв`язку із неточностями у записах в трудовій книжці та не підтвердження факту роботи позивача у вказані періоду, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 жовтня 2019 року.

СуддяЯ.М. Калинич