Справа № 826/1159/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1159/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року, що прийняте у місті Києві (повний текст складений 22 серпня 2019 року), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, актів, приписів, протоколу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №67 від 16.02.2017;

2) визнати протиправним та скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу по роботі з дозвільними документами департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 16.02.2017 №64;

3) визнати протиправним та скасувати акт департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02.06.2017;

4) визнати протиправним та скасувати припис департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №С-0206/1 від 02.06.2017;

5) визнати протиправним та скасувати протокол про адміністративне правопорушення департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №1-Л-А-0206/1 від 02.06.2017;

6) визнати протиправним та скасувати акт департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №Т-0607/2 від 06.07.2017;

7) визнати протиправним та скасувати припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02.06.2017 №С-0206/2;

8) визнати протиправним та скасувати припис департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №С-1007/2 від 10.07.2017;

9) визнати протиправним та скасувати акт департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №Т-2007/2 від 12-20.07.2017;

10) визнати протиправним та скасувати припис департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №С-2007/2 від 20.07.2017;

11) визнати протиправним та скасувати акт департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №Т-1710/1 від 10-17.10.2017;

12) визнати протиправними дії департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області з проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за адресою: Київська область Києво-Святошинський район с. Петропавлівська Борщагівка вул. Черкаська, 20: 02.06.2017, 06.07.2017, 12-20.07.2017, 10-17.10.2017;

13) зобов`язати відповідачів утриматись від подальшого порушення прав, свобод та інтересів позивача шляхом проведення неправомірних перевірок за адресою: АДРЕСА_3 та прийняття за їх результатами рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані наказ, акти, приписи, протоколи та дії є протиправними.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана земельна ділянка має цільове призначення «будівництво і обслуговування жилого будинку». Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації від 12.07.2013 №116/2013 та містять назву об`єкта будівництва «житловий будинок».

З метою початку будівництва позивачем було подано до Державної архітектурно-будівельної інспекції України Декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована останнім 18.10.2013 за №КС81 та містить найменування об`єкта будівництва «будівництво житлового будинку».

Разом з тим, 16.02.2017 головним інспектором будівельного нагляду відділу робот з дозвільними документами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Бондаренко O.Л. було прийнято рішення №64 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.10.2013 №КС81 на об`єкт будівництва: Будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , замовник - ОСОБА_1.

Наказом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №67 від 16.02.2017 реєстрацію вищезазначеної декларації скасовано.

На адресу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - Департамент) 28.03.2016 надійшло звернення власників земельних ділянок АДРЕСА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за вх. № 10/10-М-2803/4 щодо будівництва самочинного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_3 .

У період з 29.05.2017 по 02.06.2017 на підставі зазначеного звернення власників земельних ділянок АДРЕСА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 28.03.2016 вх.№10/10-М-2803/4, направлення для проведення позапланової перевірки №420.17/01 від 26.05.2017, Департаментом було проведено позапланову перевірку об`єкту будівництва житлового будинку ОСОБА_1 та дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0123).

Так, за результатами перевірки було встановлено, що замовником гр. ОСОБА_1 виконуються будівельні роботи з будівництва багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, без отримання вихідних даних (містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, технічні умови, завдання на проектування), без розробленої в установленому порядку проектної документації та без документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено статті 24, 29, 30, 31, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Замовником будівництва гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення авторського та технічного нагляду під час виконання будівельних робіт на вищезазначеному об`єкті будівництва, чим порушено статтю 11 Закону України «Про архітектурну діяльність». Крім того, на об`єкті будівництва відсутній проект виконання робіт (ПВР), чим порушено пункт 5.3.3 Державних будівельних норм А.3.1-5:2016 «Організація Будівельного Виробництва». Також, за результатами виконаних будівельних робіт гр. ОСОБА_1 не оформлена виконавча документація. Перелік необхідної виконавчої документації має бути наведений у проекті виконання робіт, чого ОСОБА_1 не зроблено та порушено пункт 4.8. Державних будівельних норм А.З.1-5:2016 «Організація Будівельного Виробництва».

За результатами позапланової перевірки посадовою особою Департаменту складено акт від 02.06.2017.

У подальшому, оскільки на вищезазначеному об`єкті будівництва було встановлено ряд порушень вимог містобудівного законодавства, відповідачем було складено відносно позивача припис від 02.06.2017 №С-0206/1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (з вимогою усунення виявлених порушень в термін до 10.07.2017) та від 02.06.2017 №С-0206/2 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема, будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (з вимогою зупинення виконання будівельних робіт з 14.06.2017).

Також, відповідачем було складено протокол 1-Л-А-0206/1 від 02.06.2017, яким встановлено порушення вимог містобудівного законодавства, відповідальність за які передбачена частинами першою, восьмою, шістнадцятою та сімнадцятою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 15.06.2017 Головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Зброцьким Олександром Вікторовичем було винесено відносно позивача постанову №А-1506/2 від 15.06.2017 по справі про адміністративні правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частинами першою, восьмою, шістнадцятою та сімнадцятою статті 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200 грн.

У період з 06.07.2017 по 06.07.2017 на підставі направлення №541.17/01 від 04.07.2017, з метою перевірки виконання вимог припису від 02.06.2017 №С-0206/2 про зупинення підготовчих та будівельних робіт Департаментом проведено наступну позапланову перевірку об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначеною перевіркою встановлено, що вимоги припису про зупинення виконання підготовчих та будівельних робіт від 02.06.2017 №С-0206/2 замовником будівництва гр. ОСОБА_1 , не виконано, будівельні роботи не зупинено, а саме, на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , продовжується виконання будівельних робіт, чим порушено частину четверту статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (на підтвердження зазначеного відповідачем надано суду матеріали фотофіксації). Результати зазначеної перевірки відображено у акті перевірки №Т-0607/2.

Також, позивачеві було видано припис №С-1007/2 від 10.07.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (із вимогою усунути допущені порушення шляхом виконання вимог припису від 02.06.2017 №С-0206/2 та щодо необхідності повідомити виконання припису до 19.07.2017).

У період з 12.07.2017 по 20.07.2017 на підставі направлення №552.17/01 від 12.07.2017 з метою перевірки виконання вимог припису №С-0206/1 від 02.06.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил проведено наступну позапланову перевірку об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами проведеної вищезазначеної перевірки встановлено, що станом на 20.07.2017 вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 02.06.2017 №С-0206/1 замовником будівництва (позивачем) не виконано, чим порушено вимоги частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Результати перевірки відображено в акті №Т-2007/2.

Також, за результатами вказаної перевірки позивачу видано припис №С-2007/2 від 20.07.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (з вимогою усунути допущені порушення, шляхом приведення земельної ділянки до первинного стану та повідомлення Департаменту про виконання припису у строк до 20.09.2017).

У період з 10.10.2017 по 17.10.2017 на підставі направлення №837.17/01 від 10.10.2017 з метою перевірки виконання вимог припису №С-2007/2 від 20.07.2017 Департаментом було проведено позапланову перевірку, у результаті якої встановлено, що станом на 17.10.2017 на земельній ділянці за вищезазначеною адресою виконано будівельні роботи з будівництва п`ятиповерхового з мансардою багатоквартирного житлового будинку (далі - об`єкт будівництва), а саме: влаштовано залізобетонний фундамент, п`ятий та мансардний поверх, покрівлю, утеплення зовнішніх стін (фасаду), заповнення віконних прорізів, виконується фарбування фасаду, тобто станом на 17.10.2017 вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.07.2017 №С-2007/2 замовником будівництва гр. ОСОБА_1 не виконано, чим порушено вимоги частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За результатами проведення вищезазначеної перевірки складено акт №Т-1710/1.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що будівництво за адресою: АДРЕСА_3 , здійснюється позивачем з порушенням Державних будівельних норм, зокрема, відбувається будівництво багатоквартирного будинку (що підтверджується фотоматеріалами), в той час, як земельна ділянка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівництво відбувається не відповідно до затвердженої містобудівної документації, без отримання належних містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа виключно в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 254, частини першої статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт <…>.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Пунктом 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553) за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

З оглядну на викладені норми, колегія суддів наголошує, що спірні акти та протокол є лише документами, що фіксують виявлені у ході інспекційного відвідування обставини та відповідні висновки інспектора. Безпосередньо такі акти та протокол не породжують, не змінюють та не звужують права особи, не встановлюють для неї додаткових обов`язків та не покладають відповідальність, а тому вони не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 КАС, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Дії службової особи щодо складання актів та протоколу, а також включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків безпосередньо для позивача.

Складені відповідачем акти та протоколи є лише фіксацією встановлених у ході перевірки порушень, а оскарження таких документів, які не встановлюють для позивача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначені акти та протокол можуть бути підставою для прийняття повноважним суб`єктом владного, управлінського рішення та бути доказом у спорі з оскарження такого рішення, при вирішенні якого суд вправі дати оцінку належності та допустимості цих документів.

Отже, оскаржувані позивачем акти та протокол не порушують прав, свобод або інтересів останнього, що, на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС унеможливлює розгляд таких вимог.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку ж правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 9901/633/18, від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю.

Аналогічну позицію щодо необхідності закриття провадження у справі при оскарженні документів суб`єктів владних повноважень (дій при їх складенні), якими зафіксовані певні факти, було неодноразово висловлено судом касаційної інстанції, зокрема Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 810/5854/14, постанові від 24 січня 2019 року по справі №804/11708/15, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 813/4667/16. Подібну позицію Верховним Судом також неодноразово висловлювалось у справах щодо оскарження актів (наказів) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких зафіксовано обставини нікчемності правочинів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про те, що акти та протокол не можуть бути предметом спору, застосував невірні процесуальні наслідки відмовивши у задоволенні позову, оскільки провадження у справі в цій частині підлягало закриттю.

Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, <…> реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи рішення від 16.02.2017 №64 та наказ №67 від 16.02.2017, відповідач виходив із того, що позивачем у декларації про початок виконання будівельних робіт наведені недостовірні дані, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка не була відведена для будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Так, як зазначалося, у декларації про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці із призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» позивачем задекларовано будівництво житлового будинку з 24 квартирами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, розмежовує землі, призначені «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» та землі, призначені «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

За таких обставин, оскільки на спірній земельній ділянці позивачем здійснюється будівництво багатоквартирного житлового будинку, хоч земельна ділянка не має відповідного призначення, відповідачем відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняті оскаржувані рішення від 16.02.2017 №64 та наказ №67 від 16.02.2017 про скасування декларації про початок будівельних робіт.

В апеляційній скарзі позивач не наводить жодних доводів про необґрунтованість вказаних рішень по суті, звертаючи увагу лише на те, що такі рішення не були направлені йому у встановлений законом строк.

Так, згідно частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було повідомлено про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт шляхом направлення 17.02.2017 рекомендованого листа на адресу, вказану ним у відповідній декларації. Проте, відповідний конверт повернувся відповідачу із відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач виконав встановлений у частині другій статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язок повідомити позивача протягом трьох робочих днів про скасування декларації.

У свою чергу суд апеляційної інстанції наголошує, що неотримання позивачем як відповідного повідомлення, так і власне рішень про скасування декларації протягом трьох робочих днів, не відміняє їх дію, не свідчить про їх необґрунтованість чи неправомірність, а отже не є підставою для їх скасування.

Відповідно до частини першої статті Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: <...> 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; <...>.

Як зазначалося, спірні перевірки здійснюватися у зв`язку із зверненням власників земельних ділянок АДРЕСА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за вх. № 10/10-М-2803/4 щодо порушення позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Судом першої інстанції вірно відхилені доводи позивача про те, що такого звернення не існує, позаяк його копія міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.54). При цьому, окремі помилки, що стосуються посилань на таке звернення у документах відповідача, не можуть бути розцінені судом як підстави для скасування оскаржуваних присів чи визнання протиправними дій відповідача.

Подальші перевірки здійснювалися на підставі абзацу 6 пункту 7 Порядку №553, яким передбачено, що однією із підстав для проведення позапланової перевірки, також є перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Позивач обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги наголошує на тому, що про проведення перевірок його не було належним чином повідомлено.

У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що на відміну від планової перевірки (пункт 12 Порядку № 553, частина четверта статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), норми чинного законодавства не передбачають обов`язку відповідача завчасно повідомляти суб`єктів містобудування про проведення позапланового заходу.

При цьому, відповідачем виконані вимоги абзацу першого пункту 9 Порядку № 553, оскільки спірні перевірки проведені за участю позивача, чого останнім не заперечено. Посилання ж в апеляційній скарзі на абзац другий цього пункту є необґрунтованим, оскільки він стосується лише випадків, у яких неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував відповідний об`єкт.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав вважати дії відповідача по проведенню спірних перевірок протиправними.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом 3 частини третьої цієї статті передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт; <...>.

Як зазначалося, під час проведення спірних перевірок відповідачем було встановлено ряд порушень, які, у тому числі, стосувалися невиконання позивачем приписів, винесених за результатами попередніх контрольних заходів.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує, що позивач в апеляційній сказі не наводить жодних доводів, які стосуються суті виявлених відповідачем порушень та не спростовує останні. З огляду на це, суд апеляційної інстанції ці обставини не перевіряє.

Оскільки за результатами оцінки доводів апеляційної скарги, колегією суддів не було встановлено протиправності оскаржуваних приписів, то суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для їх скасування.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач у своїй скарзі також наводить мотиви протиправної відмови суду першої інстанції у задоволенні заяв про відвід судді.

За змістом частини першої статті 35 КАС справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Згідно пункту 4 частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийнятими суддями рішень.

Частиною четвертою статті 36 КАС прямо передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відводу судді Літвінової А.В. позивач послався на постановлення нею незаконних на його думку ухвал, які були скасовані судом апеляційної інстанції, а також поданням ним скарги до Вищої ради правосуддя на суддю Літвінову А.В., про що ним вказувалося у заявах про відвід, поданих до суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що незгода позивача із прийнятими судом рішеннями не може бути підставою для відводу, що прямо вказано у частині четвертій статті 36 КАС. Сам лише факт подання позивачем скарги до Вищої ради правосуддя не свідчить про виникнення обставин, які свідчать про необ`єктивність чи неупередженість судді.

Враховуючи викладене, вказані позивачем в апеляційній скарзі обставини не є такими, що свідчать про наявність підстав для відводу судді Літвіної А.В.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволені позовних вимог в частині, що стосується рішень та дій відповідача. Проте, суд помилково розглянув вимоги, що стосуються визнання протиправними та скасування актів та протоколів відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що стосується оскарження актів та протоколів відповідача підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування актів департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02.06.2017, №Т-0607/2 від 06.07.2017, №Т-2007/2 від 12-20.07.2017, №Т-1710/1 від 10-17.10.2017, протоколу про адміністративне правопорушення департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №1-Л-А-0206/1 від 02.06.2017.

У скасованій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 24.10.2019.