Справа № 640/19936/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

23 жовтня 2019 року м. Київ № 640/19936/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пащенко К.С., ознайомившись з позовом б/н від 16.10.2019 та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до: Конституційного Суду України,

Голови Конституційного Суду України ОСОБА_7 ,

судді Конституційного Суду України ОСОБА_8

треті особи, що суддя Конституційного Суду України ОСОБА_3

не заявляють ОСОБА_3 ,

самостійних Президент України ОСОБА_4

вимог на предмет

спору (згідно

позову):

про визнання дій протиправними та зобов`язання вичинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративного суду міста Києва позов б/н від 16.10.2019 до Конституційного Суду України (надалі - відповідач-1 або КСУ), Голови Конституційного Суду України ОСОБА_7 (в подальшому - Голова КСУ ОСОБА_7) та судді Конституційного Суду України ОСОБА_8 (в тексті - суддя КСУ ОСОБА_8), у якому ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправними вчинені 20.05.2019 дії судді КСУ ОСОБА_8, які полягають у протиправному приведенні останньою 20.05.2019 від імені Голови Конституційного Суду України до присяги народові України новообраного Президента України ОСОБА_4 ;

- визнати протиправними дії КСУ щодо обрання 17.09.2019 судді Конституційного Суду України ОСОБА_3 Головою Конституційного Суду України;

- зобов`язати Голову КСУ ОСОБА_7 вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Голову Конституційного Суду України ОСОБА_7 привести новообраного Президента України ОСОБА_4 до присяги народові України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2014 ОСОБА_7 призначено суддею Конституційного Суду України.

21.02.2018 Конституційним Судом України обрано суддю ОСОБА_7 на посаду Голови КСУ.

14.05.2019 Голову КСУ ОСОБА_7 звільнено з посади судді Конституційного Суду України, про що КСУ прийнято постанову № 1пс/2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2019 у справі № 640/8752/19 судом: визнано протиправними дії Конституційного Суду України щодо незаконного звільнення ОСОБА_7 з посади судді Конституційного Суду України; визнано протиправною та скасовано постанову Конституційного Суду України №1-пс/2019, ухвалену 14.05.2019 щодо звільнення ОСОБА_7 з посади судді Конституційного Суду України; зобов`язано Конституційний Суд України поновити ОСОБА_7 на посаді судді Конституційного Суду України; зобов`язано Конституційний Суд України поновити ОСОБА_7 на посаді Голови Конституційного Суду України; допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_7 на посаді судді Конституційного Суду України.

ОСОБА_1 відзначає, що постановою № 1пс/2019 від 14.05.2019 КСУ не було звільнено ОСОБА_7 з посади Голови КСУ.

При цьому, ОСОБА_7 не подавав заяву на звільнення його з посади Голови КСУ.

Позивач, з огляду на приписи ст.ст. 5, 148, 149, 1491 Конституції України та ст. 33 Закону України «Про Конституційний Суд України», в площині вказаних обставин зауважує, що з 21.02.2018 по 18.10.2019 повноважним та легітимним Головою КСУ є ОСОБА_7 .

Поряд з цим, позивач відмічає, що станом на 20.05.2019 суддя КСУ ОСОБА_8 не мала права виконувати обов`язки Голови КСУ за відсутності ОСОБА_7 , оскільки суддя Конституційного суду України ОСОБА_8 заступником Голови Конституційного Суду України не обиралася, а також не була найстаршим за віком суддею КСУ.

Тому, зважаючи на положення ст.ст. 5, 148 Конституції України та ст. 33 Закону України «Про Конституційний Суд України», дії судді Конституційного суду України ОСОБА_8, вчинені 20.05.2019 під час її публічної служби від імені Голови Конституційного Суду України, зокрема, з приведення від імені Голови Конституційного Суду України до присяги народові України новообраного Президента України ОСОБА_4, є протиправними.

На думку позивача, внаслідок відповідних неправомірних дій новообраний Президент України ОСОБА_4 до моменту звернення позивача до суду не став гарантом безпосередньо прав та свобод ОСОБА_1 , так як новообраний Президент України ОСОБА_4 не був приведений до присяги народові України повноважним та легітимним Головою КСУ, яким є ОСОБА_7 , тобто ОСОБА_4 легітимно не вступив на посаду Президента України.

Відтак, порушеними є правоохоронювані інтереси ОСОБА_1 , оскільки він протиправно позбавлений гарантування своїх прав та свобод гарантом Конституції - Президентом України, що позивачу гарантовано частиною другою статті 102 Конституції України.

Окремо, ОСОБА_1 примічає про обрання Конституційним Судом України 17.09.2019 Головою КСУ ОСОБА_3 , що, приймаючи до уваги неможливість припинення повноважень Голови КСУ у разі протиправного звільнення такого з посади судді КСУ, свідчить про неправомірність означених дій Конституційного Суду України.

Підкреслюючи викладені у позові обставини, за твердженнями позивача неправомірні дії Конституційного Суду України протиправно легітимізують протиправно вчинені від імені Голови Конституційного Суду України протиправні дії судді Конституційного Суду України ОСОБА_8 , які полягають у протиправному приведенні 20.05.2019 суддею Конституційного Суду України ОСОБА_8 від імені Голови Конституційного Суду України до присяги народові України новообраного Президента України ОСОБА_4 , внаслідок чого протиправні дії Конституційного Суду України щодо обрання 17.09.2019 судді Конституційного Суду України ОСОБА_3 Головою Конституційного Суду України безпосередньо порушують особисто правоохоронювані інтереси ОСОБА_1 , оскільки останній внаслідок відсутності легітимного приведення новообраного Президента України ОСОБА_4 до присяги народові України легітимним Головою Конституційного Суду України протиправно позбавлений гарантування своїх прав та свобод Гарантом Конституції Президентом України, що позивачу гарантовано частиною другою статті 102 Конституції України.

Розглянувши позовні матеріали, суд вказує наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (за текстом скорочено - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Разом з тим, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушенні її права, свободи або законні інтереси.

Наразі суд констатує, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також зазначено у цьому рішенні, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Слід акцентувати, що згідно ст. 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», для вирішення питань, пов`язаних з організаційною діяльністю Суду, скликаються спеціальні пленарні засідання Суду та засідання Суду.

Виключно на спеціальних пленарних засіданнях Суду здійснюється: 1) обрання Голови Суду, заступника Голови Суду; 2) складання новопризначеними Суддями присяги; 3) ухвалення рішення про надання згоди на затримання або утримування під вартою чи арештом Судді; 4) винесення попередження Судді про необхідність усунення обставин, що свідчать про порушення ним вимог щодо несумісності; 5) ухвалення рішення про звільнення Судді з посади відповідно до статті 21 цього Закону; 6) ухвалення Регламенту; 7) затвердження персонального складу сенатів; 8) утворення колегій, затвердження їх персональних складів.

За ч.ч. 1, 2 ст. 104 Конституції України, новообраний Президент України вступає на пост не пізніше ніж через тридцять днів після офіційного оголошення результатів виборів, з моменту складення присяги народові на урочистому засіданні Верховної Ради України.

Приведення Президента України до присяги здійснює Голова Конституційного Суду України.

З наведеного убачається, що приведення Головою Конституційного Суду України до присяги Президента України є формою реалізації повноважень голови Конституційного Суду України у сфері конституційних правовідносин, а не здійснення ним управлінських функцій, що не може перебувати під контролем суду адміністративної юрисдикції з урахуванням положень частини першої статті 2, підпункту 2 частини першої статті 4, частини першої статті 5, частини першої статті 19 КАС України.

Наразі, суд звертає увагу, що зміст наведених вище нормативних і правотворчих положень в контексті заявлених вимог дає суду підстави вважати, що існують (можуть існувати) спірні правовідносини, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, або можуть скластися (виявитися) такі правові ситуації, в яких захист стверджувальних порушень прав чи інтересів може вимагати інших юрисдикційних (не виключено й позасудових) форм захисту.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 оскаржує, у тому числі, дії Конституційного Суду України в розрізі питань пов`язаних з організаційною діяльністю КСУ. При цьому, позивач, в межах іншої частини предмету позову, аргументує свою позицію порушенням його правоохоронюваних інтересів через протиправне позбавлення його прав та свобод Гарантом Конституції Президентом України, що позивачу гарантовано частиною другою статті 102 Конституції України.

В аспекті зазначеного, суд примічає, що за змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідна процесуальна норма кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

За переконанням суду, оскільки ОСОБА_1 не є учасником (суб`єктом) правовідносин в рамках як питань пов`язаних з організаційною діяльністю КСУ, так і питань в межах публічно-правових відносин при здійсненні приведення Головою Конституційного Суду України до присяги Президента України в порядку ч. 2 ст. 104 Конституцій України, визначені за позовом оскаржувані дії не породжують для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до частини шостої наведеної статті, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстави для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення відсутні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 19 січня 2018 року у справі № 9901/376/18, від 10 травня 2018 року по справі № П/9901/385/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 9901/591/18 та від 29 травня 2019 року по справі № 9901/284/19.

Наслідки відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені частиною п`ятою статті 170 КАС України.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом б/н від 16.10.2019 ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ч. 4 ст. 170 КАС України, ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено.

Суддя К.С. Пащенко