Справа № 540/1191/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1191/19

Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Дата і місце ухвалення: 12.07.2019р., м.Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії, викладені у відмовах відповідача від 02.01.2019 року та від 31.01.2019 року; визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.08.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 09 листопада 2018 року №25 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , які викладені у листах відповідача від 02 січня 2019 року №16/02-04 та від 31 січня 2019 року №403/02-04.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 04 серпня 2017 року, від 30 листопада 2017 року та від 31 січня 2019 року про призначення пенсії, з перевіркою наявності у ОСОБА_1 права на її призначення та виплату, з прийняттям за результатами розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог позивача, 30.07.2019 року ГУ ПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на не повне з`ясування судом обставин справи та не правильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії відбулося з порушенням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, яким, серед іншого, передбачено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому в задоволенні апеляційної скарги відповідача просить відмовити. Позивач зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції обґрунтовано встановлено дотримання ОСОБА_1 вимог ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, при зверненні із заявою про призначення пенсії. Представником позивача при особистому зверненні до відповідача 04.08.2017 року із заявою про призначення пенсії було подано всі необхідні документи. Пенсійним органом, в свою чергу, на супровідному листі, з яким було надано відповідний пакет документів, проставлено вхідний штамп, що підтверджує факт отримання документів, однак, в порушення абзацу 3 пункту 4.1 Порядку №22-1, не було надано розписки із зазначенням дати прийняття заяви. При цьому, ані Порядок №22-1, ані Закон №1058-VI не містять вимог, що особа, яка звертається за виплатою пенсії, повинна перевіряти органи Пенсійного фонду стосовно виконання ними посадових обов`язків в порядку, визначеному чинним законодавством.

В свою чергу, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 12.07.2019 року в частині зобов`язання судом першої інстанції ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що у спірних правовідносинах належним способом захисту прав позивача є прийняття рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію при наявності судового рішення, яким вже було зобов`язано пенсійний орган розглянути заяву позивача про призначення пенсії. Позивач стверджує, що вона досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, встановлених частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В поданій апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в частині зобов`язання УПФУ розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти в цій частині нову постанову - про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.08.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

ГУ ПФУ в Херсонській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення. Відповідач зазначає, що так як позивачем не дотримано порядку звернення із заявою про призначення пенсії, тому відсутні підстави для прийняття рішення про зобов`язання призначити пенсію. Відповідно, оскільки ОСОБА_1 не мала законних підстав для призначення пенсії за віком, тому не настало факту виплати недоотриманої пенсії, як і підстав для розрахунку компенсації втрати частини доходів і проведення індексації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка постійно проживає на території держави Ізраїль (паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

08.11.1998 року позивач виїхала до Ізраїлю та прийнята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль. До виїзду за кордон позивач проживала у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим.

Пенсія позивачу не призначалася та не виплачувалася.

04.08.2017 року ОСОБА_1 , через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було додано: копії довіреності, трудової книжки, диплому про навчання, посвідчення особи, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії.

30.11.2017 року позивач через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності повторно звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, серед іншого, додано оригінали таких документів: листа Генічеського ОУПФУ Херсонської області від 10.08.2017 року № 1639/02, довіреності представника, посвідчення особи позивача, трудової книжки, ідентифікаційного номера.

Листами від 10.08.2017 року №1639/02 та від 11.12.2017 року №3309/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (правонаступник - ГУ ПФУ у Херсонській області) відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Зокрема, підставою для відмови в призначенні пенсії зазначено ненадання позивачем документу, що посвідчує особу (паспорта громадянина України), оригіналів документів, необхідних для призначення пенсії. Крім того, зазначено, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято за умови особистого звернення заявника.

Вказані відмови було оскаржено ОСОБА_1 у судовому порядку.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року по справі №821/1064/18, яке набрало законної сили 21.09.2018 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.08.2017 року з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеного судового рішення у справі №821/1064/18 Генічеським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області прийнято рішення №25 від 09.11.2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії у рішенні №25 від 09.11.2018 року зазначено недотримання ОСОБА_1 вимог Порядку №22-1 при зверненні із заявою про призначення пенсії. Зокрема, зазначено, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним пенсійним органом за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання ним заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії (про стаж, заробіток тощо). При цьому, до заяви від 04.08.2017 року позивачем були подані копії картки платника податків та трудової книжки, які необхідно подавати в оригіналі.

Про прийняте рішення представника ОСОБА_1 повідомлено ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 02.01.2019 року №16/02-04. У вказаному листі відповідач, також, зазначив про те, що від уповноваженого органу Російської Федерації не надходило документів про те, що особі не призначалась пенсія за місцем її реєстрації на території АР Крим та м.Севастополя. Наявність відомостей про реєстрацію місця проживання є обов`язковою умовою для призначення пенсії.

22.01.2019 року позивач через свого представника в черговий раз звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії. До заяви додано нотаріально засвідчені копії: довіреності, посвідчення особи, ІПН, трудової книжки, апостильованої особистої заяви про призначення пенсії.

Листом від 31.01.2019 року ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача про необхідність, для призначення пенсії, звернутися до управління фонду з оригіналами документів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку, що позивачем не порушено порядку звернення до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, встановленого Порядком №22-1 та Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». У зв`язку з цим суд визнав протиправними рішення відповідача від 09.11.2018 року №25 та відмови у призначенні позивачу пенсії, оформлені листами від 02.01.2019 року № 16/02-04 та від 31.01.2019 року № 403/02-04.

Поряд з цим, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення вимог позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.08.2017 року у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, зазначивши, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймались до розгляду по суті заяви позивача про призначення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останньої права на її призначення та виплату. Оскільки відповідачем не перевірено подані заяви про призначення пенсії по суті, у тому числі із дослідженням віку позивача, стажу, у тому числі страхового, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність вимог ОСОБА_1 про зобов`язання органу пенсійного фонду призначити і нарахувати у встановленому порядку пенсію.

За наведених обставин, за висновками суду першої інстанції, належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах буде скасування рішення відповідача від 09.11.2018 року №25 та зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути подані представником ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії по суті шляхом вирішення питання щодо наявності/відсутності у позивача права на її призначення, з прийняттям за результатами такого розгляду відповідного рішення. При цьому, зауважено, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, не буде вважатися належним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

Право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Згідно із частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частини четвертої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 45 Закону №1058-IV визначаються строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія, з урахуванням положень статті 29 цього Закону, призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності. У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права; пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Згідно чинної на момент первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 р. за № 804/25581) органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя визначено:

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - щодо пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України та Скадовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області - щодо осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів.

В подальшому, згідно внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 09.07.2018 року №14-1 змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-4, органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Пенсійного фонду про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Згідно п.2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Отже, чинним законодавством чітко встановлено, що для призначення пенсії документи, якими підтверджується стаж, вік та заробітна плата, подаються до територіального органу ПФУ тільки в оригіналах (на відміну від поновлення вже призначеної пенсії певній категорії осіб, яке здійснюється за документами, наявними у матеріалах пенсійної справи та не вимагає подання оригіналів відповідних документів).

Таким чином, реалізація гарантованого права громадянам щодо призначення пенсії відбувається за заявочним принципом.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у рішенні №25 від 09.11.2018 року на неособисте звернення ОСОБА_1 із заявами про призначення пенсії, оскільки такі посилання спростовуються положеннями ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, згідно яких заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто заявником або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Матеріалами справи підтверджено, що оригінал такої довіреності надавався до Генічеського УПФУ представником позивача разом зі заявою про призначення пенсії від 30.11.2017 року (нотаріально засвідчена копія надавалась при зверненні від 22.01.2019 року).

Варто зазначити, що чинним законодавством заявник наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган не мав права відмовляти позивачу у призначенні пенсійних виплат з підстав неособистого звернення.

Як вже зазначалось, Порядком №22-1 встановлено, що на підтвердження права на пенсію особи мають подати органу визначений чинним законодавством пакет документів, на підставі яких пенсійний орган перевіряє заявлене ними право.

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії, відповідачем, серед іншого, зазначено, що представником позивача надано не належно завірені копії документів, тоді як відповідні документи мали бути подані в оригіналах.

На зазначену обставину посилається і ГУ ПФУ в Херсонській області в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що при зверненні із заявою від 30.11.2017 року представником позивача було надано в оригіналах, серед іншого, посвідчення особи, трудову книжку та ідентифікаційний номер.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що такі документи було надано в копіях, оскільки ту обставину, що разом із заявою від 30.11.2017 року відповідні документи було подано позивачем в оригіналах встановлено рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року по справі №821/1064/18.

При цьому, колегія суддів враховує, що частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Більше того, пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

В порушення вказаної норми ГУ ПФУ в Херсонській області не надало позивачу часу для надання документів, які, на думку пенсійного органу, оформлені не належним чином, а надіслало позивачу листи про відмову в призначенні пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ще однією підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, серед іншого, було те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, як це передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком №22-1.

Так, згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 07 лютого 2014 року.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не передбачено такої підстави для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном, в тому числі і в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі №21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі №522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі №766/1519/17, від 31 січня 2019 року у справі №520/9721/16-а та від 01 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18.

А відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як громадянин України, незалежно від її проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Щодо посилань ГУ ПФУ в Херсонській області на відсутність документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що при первинному зверненні до Генічеського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подавала особисту декларацію у відповідності до пп. 6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1, в пункті 4 якої зазначила, що пенсія їй не призначалася, пенсійних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, в тому числі на території АРК, позивач не отримувала.

Варто зазначити, що частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того, пунктом 4.2 Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З вказаного слідує, що управління Пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій ГУ ПФУ в Херсонській області не надало доказів вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на встановлення наявності чи відсутності в позивача права на призначення пенсії, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до уповноваженого органу Російської Федерації.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилань відповідача на відсутність документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що ОСОБА_1 не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополі.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість посилань ГУ ПФУ в Херсонській області в рішенні від 09 листопада 2018 року №25 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також в листах від 02 січня 2019 року №16/02-04, від 31 січня 2019 року №403/02-04, на недотримання позивачем ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , то зі змісту поданої скарги вбачається, що позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених її прав у спірних правовідносинах буде зобов`язання в судовому порядку ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути по суті заяви позивача від 04 серпня 2017 року, від 30 листопада 2017 року та від 31 січня 2019 року про призначення пенсії, з перевіркою наявності у неї права на її призначення та виплату. Апелянт стверджує, що рішенням суду у справі №821/1064/18 територіальний орган Пенсійного фонду України вже було зобов`язано розглянути її заяву про призначення пенсії, на виконання якого відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії з аналогічних підстав.

У зв`язку з цим, апелянт вважає, що належним та ефективним способом захисту її прав буде прийняття рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.08.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки з матеріалів справи вбачається, що фактично ГУ ПФУ в Херсонській області не розглядало по суті подані позивачем заяви про призначення пенсії, не перевіряло наявність у ОСОБА_1 права на її призначення та виплату, у тому числі із дослідженням віку позивача, стажу тощо.

У даному випадку відповідачем у межах вимог Порядку №22-1 здійснено лише розгляд питання щодо прийняття поданих документів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наразі вирішення питання про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити позивачу пенсію за віком у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є передчасним.

За умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення наявності у позивача права на призначення пенсії та визначення її розміру суб`єктом владних повноважень на цьому етапі суд позбавлений процесуальної можливості приймати рішення з цього питання.

Адміністративний суд не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів.

Повноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду по справі №132/3485/16-а від 20.12.2018 року.

Враховуючи, що відповідачем не перевірено наявність у ОСОБА_1 всіх умов для призначення пенсії, зокрема, не з`ясовано та не вирішено питання щодо наявності у позивача страхового стажу, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», судова колегія вважає обґрунтованим часткове задоволення судом першої інстанції вимог позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV з урахуванням висновків суду.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 25.10.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук