Справа № 1.380.2019.004081
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004081
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретаря судового засідання Лепеха А.М.

за участю:

представника позивача Рустамової Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Концерн Хлібпром" звернулося до суду з позовною заявою до Одеської митниці ДФС, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №UA500090/2019/000002/2 про коригування митної вартості товарів від 13.06.2019;

визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації №UA500090/2019/00043 від 13.06.2019;

зобов`язати Одеську митницю ДФС здійснити митне оформлення товару бразильська кава, зелена, в зернах, не смажена, для харчової промисловості, з кофеїном, Arabica 100%, згідно з даних митної декларації №UA500090/2019/008008 від 10.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що всі необхідні документи, в тому числі сертифікат страхування перевезення, були надані представником Позивача з митною декларацією для здійснення митного оформлення Товару. Відповідач, всупереч вищевикладеному, не надаючи жодної оцінки наданому сертифікату страхування перевезення у своєму рішенні про коригування митної вартості товару від 13.06.2019 вказує що декларантом страхових документів не надано, що ускладнює перевірку складових митної вартості. Разом з тим, у цьому ж рішенні Відповідач зазначає, що 11.06.2019 представником Позивача (декларантом) разом з іншими документами надано, зокрема і сертифікат страхування перевезення. У рішенні про коригування митної вартості Відповідач не вказав, які норми законодавчих актів Бразилії дотримано відправником товару, не зазначаючи умов щодо поставки у митній декларації відправлення. Відповідачем не обґрунтовано, яким чином зазначення чи не зазначення умов поставки у митній декларації країни відправлення впливає на числові значення митної вартості товару, що підлягає митному оформленню. Стверджує, що копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, зміст якої міг вплинути на результат оформлення декларантом декларації лише у разі, якщо документи зазначені у частині другій статті 53 МКУ містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Посилання Відповідача на те, що в платіжному дорученні адреса бенефіціара відрізняється від адреси, вказаної в інвойсі, зовнішньоекономічному контракті та комерційній пропозиції вважає безпідставними. Зазначає, що відсутність у інвойсі вказівки на дату контракту ніяким не може ставити під сумнів достовірність відомостей, вказаних у інвойсі. В інвойсі указано номер контракту, що дає можливість Відповідачу ідентифікувати на підставі якого контракту цей інвойс виданий. Вважає, що висновки Відповідача, викладені у рішенні про коригування митної вартості є необґрунтованими та незаконними. Позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей. Крім того, вважає, що дії Відповідача щодо визначення вартості Товару за резервним методом взагалі не відповідають чинному законодавству та є необґрунтованими. Відповідач опустив та не дослідив і додатково наданих документів, що підтверджували митну вартість товару, які були надані митному органу 11.06.2019. Відповідачем не досліджено: сертифікат страхування перевезення, комерційну виробника, лист-роз`яснення продавця щодо формування ціни в залежності від біржових котирувань, висновок експерта щодо вартості товару, платіжне доручення про здійснення оплати за товар. Незрозуміло, чому Відповідач вказав про неповноту поданих документів та розібравшись у поданих документах, прийняв незаконне рішення. Зазначає, що у Відповідача були наявні всі документи для визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, що імпортуються. Оцінивши подані декларантом документи в сукупності, орган доходів і зборів мав можливість встановити як умови поставки, так і дійсну вартість товару, що поставлявся. Відповідач, всупереч закону, у своєму рішенні не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. В оскаржуваному рішенні Відповідач не зазначив про необхідність надання додаткових документів і навіть належним чином не дослідив документи, які йому були надані. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UA500090/2019/008008 від 10.06.2019 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Під час митного оформлення товарів декларантом та його уповноваженою особою не надано документів про страхування товарів та документів, що містять відомості про вартість страхування, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості. У рахунку-фактурі (інвойсі) №019/2018 від 24.12.2018 не вказано дату зовнішньоекономічного договору (контракту), що ставило під сумнів достовірність відомостей, зазначених у інвойсі. Наданий витяг митної декларації країни відправлення не має інформації щодо умов поставки товарів. У платіжному дорученні адреса бенефіціара відрізнялась від адреси вказаної в інвойсі, зовнішньоекономічному договорі (контракті) та комерційній пропозиції, поданих до митниці. Відповідач стверджує, що інформація про ціну №0309-inf від 11.06.2019, надана ТОВ "Експоцентр Одеса", не може бути визначальною при здійсненні контролю за митною вартістю товарів, оскільки вона видана на підставі наданих до митного оформлення товаросупровідних документів, тобто експерт посилався виключно на цінову політику фірми виробника товару, орієнтовану безпосередньо на ПрАТ "Концерн Хлібпром", а не кон`юнктуру ринку в цілому, у ній не здійснений аналіз цін на подібні (аналогічні) товари; не наведено інформації щодо конкретного співставлення з цінами на подібні (аналогічні) товари в країні-виробнику. Зазначає, що декларантом не подані в повному обсязі виписки з бухгалтерської документації. За результатом проведених консультацій між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500090/2019/000002/2 від 13.06.2019. Вважає, що Одеська митниця ДФС під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №UА500090/2019/00043 від 13.06.2019, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500090/2019/00043 від 13.06.2019 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ПрАТ "Концерн Хлібпром".

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

13 серпня 2019 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 03.10.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

Заслухавши доводи представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

Суд встановив, 25 вересня 2018 року між ПрАТ «Концерн Хлібпром» (покупець) та COOPERATIVА DOS CAFEICULTORES E AGROPECUARISTAS DE IBIRACI LTDA (продавець) було укладено контракт купівлі-продажу №25/09. Відповідно до п.1.1. контракту продавець продає, а покупець купує зелену каву в зернах. Детальний опис товару визначається цим контрактом та специфікаціями до нього.

10 червня 2019 року представником Позивача декларантом ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» подано до Одеської митниці ДФС України електронну митну декларацію №UA500090/2019/008008 для митного оформлення Товару, в якій задекларовано митну вартість товару відповідно до статті 58 Митного кодексу України в розмірі відповідно до ціни контракту (метод визначення митної вартості №1), а саме: бразильська кава, зелена, в зернах, не смажена, для харчової промисловості, з кофеїном, Arabica 100%, в кількості 57 600 кг за ціною 2.75 доларів США/кг на загальну суму 158 400.00 доларів США.

Митна вартість Товару визначалась митним брокером за першим методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складається з ціни придбання товару.

З метою митного оформлення товару та підтвердження його митної вартості, визначеної за першим методом, 10.06.2019 позивачем разом з декларацією було надано Одеській митниці ДФС, у тому числі: контракт купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018; додаткова угода від 16.10.2018 до контракту купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018; специфікації №№5,6,7,8 від 16.10.2018 до контракту купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018, згідно з яких митна вартість становить 2.75 дол. США/кг; інвойс №019/2018 від 24.12.2018, що підтверджує вартість Товару у сумі 2.75 дол. США/кг; платіжне доручення в іноземній валюті №72 від 27.03.2019, що підтверджує оплату вартості Товару у сумі 2.75 дол. США/кг; разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL901 від 15.02.2019; разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL902 від 13.02.2019; разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL903 від 15.02.2019; разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL904 від 14.02.2019.

Окрім цього, 11.06.2019 представником Позивача було додатково надано митному органу: сертифікат страхування перевезення (номер полісу №000 000 000 6612); комерційну пропозицію виробника (прайс-лист) від 25.09.2018; лист-роз`яснення продавця щодо формування ціни в залежності від біржових котирувань; висновок експерта щодо вартості товару; платіжне доручення в іноземній валюті №72 від 27.03.2019, що підтверджує оплату вартості товару у сумі 2.75 дол. США/кг; витяг митної декларації країни відправлення.

13 червня 2019 року за результатами розгляду ЕМД № UA500090/2019/008008 (електронна митна декларація) та доданих документів митним органом прийнято рішення №UA500090/2019/000002/2 про коригування митної вартості товарів за резервним методом та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.06.2019 №UA500090/2019/00043. У результаті здійснення відповідачем коригування митна вартість товару збільшилась та склала 3,5 долара США/кг, у зв`язку з чим позивачу необхідно надлишково сплатити до Державного бюджету України податок на додану вартість на загальну суму 228 243,58 грн.

Позивач не погоджується із такими рішеннями відповідача, тому звернувся з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до п.20 ст.4 МК України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Статтею 264 МК України визначено, що митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (ГААТ).

Згідно з ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч.1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п. 3.16 та п. 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 15.02.2011 р. № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті митної декларації, суд виходить з наступних міркувань.

У рішенні Одеської митниці ДФС №UA500090/2019/000002/2 про коригування митної вартості товарів від 13.06.2019 зазначено, що:

На умовах CIF відповідно до Інкотермс продавець зобов`язаний забезпечити морське страхування для усунення ризиків загибелі або пошкодження товару при перевезенні. Продавець укладає договір страхування і сплачує страховий внесок. Витрати на страхування оцінюваних товарів є однією зі складових митної вартості відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012. Відповідно до п.3.4 Контракту від 25.09.2018 №25/09 одним з документів продавець повинен надати страховку. Але декларантом документів не надано, що ускладнює перевірку складових митної вартості.

В інвойсі від 24.12.2018 №019/2018 не вказано дату зовнішньоекономічного контракту, що ставить під сумнів достовірність відомостей зазначених у інвойсі.

Додатково наданий витяг митної декларації країни відправлення не має інформації щодо умов постачання,

В платіжному дорученні адреса бенефіціара відрізняється від адреси, вказаної в інвойсі, зовнішньоекономічному контракті та комерційній пропозиції

Однак, перевірячи надані сторонами докази, зокрема, рішення про коригування митної вартості товару, картку відмови у прийнятті митної декларації та інші докази в сукупності, суд дійшов висновку про неправомірність прийняття рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті митної декларації з огляду на наступне.

По перше, з метою підтвердження митної вартості 10.06.2019 позивачем разом з декларацією надано, у тому числі:

контракт купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018;

додаткова угода від 16.10.2018 до контракту купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018;

специфікації №№5,6,7,8 від 16.10.2018 до контракту купівлі-продажу №25/09 від 25.09.2018, згідно яких митна вартість становить 2.75 дол. США/кг;

інвойс №019/2018 від 24.12.2018, що підтверджує вартість Товару у сумі 2.75 дол. США/кг;

платіжне доручення в іноземній валюті №72 від 27.03.2019, що підтверджує оплату вартості Товару у сумі 2.75 дол. США/кг;

разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL901 від 15.02.2019;

разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL902 від 13.02.2019;

разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL903 від 15.02.2019;

разова (індивідуальна) ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної операції №IL904 від 14.02.2019;

Окрім цього, 11.06.2019 представником позивача було додатково надано митному органу:

сертифікат страхування перевезення (номер полісу №000 000 000 6612);

комерційну пропозицію виробника (прайс-лист) від 25.09.2018;

лист-роз`яснення продавця щодо формування ціни в залежності від біржових котирувань;

висновок експерта щодо вартості товару;

платіжне доручення в іноземній валюті №72 від 27.03.2019, що підтверджує оплату вартості Товару у сумі 2.75 дол. США/кг;

витяг митної декларації країни відправлення.

Всі вищевказані документи, в тому числі і сертифікат страхування перевезення, були надані представником позивача з митною декларацією для здійснення митного оформлення товару.

Більше того, сам відповідач, у своєму рішенні про коригування митної вартості і у відзиві на позовну заяву підтвердив, що декларантом було надано відповідачу, в тому числі і вказаний сертифікат страхування перевезення.

По друге інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

Відповідно до листа Міністерства фінансів України №31-11410-06-5/4339 від 16.02.2017 рахунок-фактура може бути складений у паперовій або в електронній формі та повинен мати реквізити, які надають можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, зокрема: назву підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назву контрагента; зміст й обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що надають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунка-фактури.

У наданому суду інвойсі міститься інформація про номер зовнішньоекономічного контракту, що дає можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, відтак, доводи відповідача є безпідставними.

По третє копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.

Відповідачем не обґрунтовано, яким чином зазначення чи не зазначення умов поставки у митній декларації країни відправлення впливає на числові значення митної вартості товару, що підлягає митному оформленню. Умови поставки товару зазначені у зовнішньоекономічному контракті, специфікаціях, у інвойсі та інших документах, які були надані позивачем відповідачу для здійснення митного оформлення товару.

По четверте, у платіжному дорученні №72 від 27 березня 2019 року, серед іншого, зазначено: рядок 59 Назва бенефіціара: COOPERATIVА DOS CAFEICULTORES E AGROPECUARISTAS DE IBIRACI LTDA, місцезнаходження: Rua Ayksa Ramos,51-Ibraci-MG-Brazil CNPJ:04.486.184/0001-00. Аналогічна адреса бенефіціара вказана і у інвойсі, і у контракті купівлі-продажу (розділ 16 контракту).

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо необґрунтованості вартості товару є безпідставними.

Суд зауважує, що основним джерелом інформації про вартість товару є контракт та додатки до нього, тоді як інвойси є додатковими документами.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує і вказує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Системний аналіз приписів митного законодавства вказує на те, що ненадання повного переліку додатково витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (така ж позиція закріплена у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №810/4296/16 та у справі №815/143/17, у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №814/1647/16, у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Окрім цього, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того, чи іншого показника, з подальшим дотриманням черговості методів, визначених ст. 57 МК України. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №815/6827/17.

У постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, суд вказує на протиправність зроблених відповідачем висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною договору.

Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

По перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

По друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.

По третє, відповідач ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні товару, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товар.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності, відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Окрім цього суд звертає увагу, що посилання відповідача на такі джерела інформації для визначення митної вартості товару як ЄАІС ДФС України не є достатніми для прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товару. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення ст.58 Митного кодексу України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Відповідно до положень ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Аналогічна вимога до змісту картки відмови міститься в п.7.1. та п.7.2. "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі - Порядок №631), картка відмови складається для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Суд зазначає, що спірна картка відмови не є вмотивованою, адже не містить обґрунтування причин відмови в митному оформленні, а саме, відповідач не зазначив, які саме вартісні показники складових митної вартості по товару є непідтвердженими та які відомості про митну вартість товару є неповними, не містить роз`яснення вимог, виконання яких могло б забезпечити можливість прийняття митної декларації за заявленим методом визначення митної вартості, а саме не вказано з посиланням на відповідні норми закону, які відомості про митну вартість підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та в яких документах містяться, а також які саме вартісні показники складових митної вартості та якими документами мають підтверджуватись за вимогами закону.

Щодо посилання відповідача на те, що суд не вправі втручатись в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, перебираючи на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручатись при цьому у внутрішньо-організаційну специфіку останнього, суд наголошує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Зазначене кореспондує позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18.

Наведені вище порушення в сукупності вказують на не обґрунтоване та формальне прийняття відповідачем відмови в митному оформленні та рішення про коригування митної вартості товарів, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС №UA500090/2019/000002/2 про коригування митної вартості товарів від 13.06.2019.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації Одеської митниці ДФС №UA500090/2019/00043 від 13.06.2019.

Зобов`язати Одеську митницю ДФС здійснити митне оформлення товару бразильська кава, зелена, в зернах, не смажена, для харчової промисловості, з кофеїном, Arabica 100%, згідно з даних митної декларації №UA500090/2019/008008 від 10.06.2019.

Стягнути з Одеської митниці ДФС (вул. Гайдара, 21-а, м. Одеса, 65078, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 7265 (сім тисяча двісті шістдесят п`ять) грн 66 коп сплаченого судового збору на користь Приватного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром" (вул. Хлібна, 2, м. Львів, 79035, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.10.2019.

Суддя Р.М. Брильовський