Справа № 340/2493/19
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/2493/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Черної О.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження

адміністративну справу за позовом

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: акціонерне товариство "Банк Форвард" (01032, м. Київ. вул. Саксаганського, 105, )

про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов.

Позов ОСОБА_1 . мотивовано тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 23.08.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59888741 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1401 від 29.07.2019 року про стягнення з позивачки боргу в сумі 30824,83 грн. на користь акціонерного товариства "Банк Форвард". У цьому ж виконавчому провадженні 14.09.2019 року винесені постанови про арешт коштів боржника та стягнення з боржника основної винагороди. Позивачка зазначає, що постанова від 23.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем з порушенням статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника або місцем знаходження його майна. Позивачка стверджує, що приватний виконавець Вольф Т.Л. не мала права приймати виконавчий документ до виконання та вчиняти будь-які дії, а усі постанови приватного виконавця у цьому виконавчому провадженні, відкритому без дотримання вимог територіальності, є незаконними. З цих підстав позивачка просить суд визнати протиправними та скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59888741 від 23.08.2019 року;

- постанову про арешт коштів боржника від 14.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59888741;

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59888741.

Ухвалою судді від 15.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство "Банк Форвард" (надалі - АТ "Банк Форвард").

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження ВП №59888741, відкрите за заявою АТ "Банк Форвард" про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №1401 від 29.07.2019 року, в якій стягувач зазначив місце знаходження майна (грошових коштів) боржника - карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, тобто в межах її виконавчого округу. Відповідач стверджує, що вказане виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна (грошових коштів у формі записів на рахунках у банку) боржника, що відповідає вимогам статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вона правомірно вчиняла виконавчі дії. Посилаючись на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року та правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 10.09.2018 року у справі №905/3542/15, відповідач просила суд у задоволенні позову відмовити.

Пояснень щодо позову та відзиву від третьої особи не надходило.

У судове засідання учасники справи не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, дослідивши надані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 28.12.2012 року уклала з ПАТ "Банк Руский Стандарт" договір №102950236 про надання та використання платіжної картки, за умовами якого банк випустив на ім`я позивачки платіжну картку № НОМЕР_2 , відкрив позивачці поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, встановив ліміт, в межах якого можуть здійснюватися операцій з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою, та зобов`язався здійснювати кредитування рахунку картки. (а.с. 94 - 96)

У зв`язку з наявністю заборгованості за цим договором, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області 29.07.2019 року вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №102950236 від 28.12.2012 року, укладеним з ПАТ "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард". Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 24.12.2017 року по 27.02.2018 року, сума повної заборгованості складає 29974,83 грн., в т.ч. заборгованість за сумою кредиту становить 29115,07 грн., заборгованість за процентами та комісіями становить 859,76 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом отримано від стягувача 850 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна суму, яка підлягає стягненню з боржника, складає 30824,83 грн. Нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі за №1404. (а.с. 97 - 98)

Вказаний виконавчий документ у серпні 2019 року пред`явлений представником стягувача АТ "Банк Форвард" для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни разом з заявою, в якій стягувач просив відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника. (а.с. 91 - 92)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 23.08.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59888741 з виконання виконавчого напису №1404 від 29.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 30824,83 грн. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (а.с. 103 - 104)

У цьому виконавчому провадженні приватним виконавцем Вольф Т.Л. 14.09.2019 року винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 3082,48 грн. та про арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1 , які містяться на її банківських рахунках, у межах суми 35907,31 грн.. (106- 107, 113 - 114).

Отримавши поштою 25.09.2019 року постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с. 14 - 15), позивачка дізналася про постанови приватного виконавця від 14.09.2019 року.

Не погодившись з вказаними постановами, позивачка 04.10.2019 року звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що його предметом є законність постанов приватного виконавця у виконавчого провадженні, відкритому з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу про стягнення заборгованості з боржника за договором банківського рахунку.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтями 88, 89 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до статті 90 Закону України "Про нотаріат" стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як передбачено абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

За правилами пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, це є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною 5 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця визначені статтею 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частинами 5, 7 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України "Про виконавче провадження" і Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. Право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження щодо його примусового виконання.

Судом установлено, що виконавчий напис нотаріуса №1404 від 29.07.2019 року про стягнення з позивачки заборгованості у розмірі 30824,83 грн. був пред`явлений стягувачем АТ "Банк Форвард", який є правонаступником ПАТ "Банк Руский Стандарт", з яким позивачка уклала договір №102950236 від 28.12.2012 року, для примусового виконання до приватного виконавця Вольф Т.Л. У заяві від 23.08.2019 року про примусове виконання рішення представник стягувача просив відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, а саме рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105. (а.с. 91 - 92)

Як свідчать дані Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватний виконавець Вольф Т.Л. здійснює свою діяльність у межах виконавчого округу міста Києва. (а.с. 19)

Отже відповідач могла прийняти до виконання вказаний виконавчий напис у разі проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 у м. Києві або наявності у м. Києві її майна.

Попри те, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є м. Кропивницький, відповідач винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59888741 від 23.08.2019 року, вважаючи, що майно цього боржника знаходиться в межах її виконавчого округу.

У відзиві на позов відповідач стверджувала, що майном боржника ОСОБА_1 слід вважати картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "Банк Форвард", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105. На підтвердження цього надала адресований їй лист без номеру та дати, підписаний представника стягувача за довіреністю Шилко О ОСОБА_2 , про те, що АТ "Банк Форвард" підтверджує, що у клієнта ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 28.12.2012 року в АТ "Банк Форвард", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105. (а.с. 99)

Перевіряючи такі доводи, суд виходить з того, що за визначенням, наведеним у частині 1 статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом статей 177, 179 Цивільного кодексу України одним із різновидів майна є гроші.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з пунктами 6.1, 6.2, 6.3 статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам).

Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

У статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" наведені види рахунків, що можуть відкриватися банками або іншими установами - учасниками платіжної системи своїм клієнтам.

Так, згідно з пунктом 7.1 цієї статті банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

За визначеннями, наведеними у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Суд установив, що АТ "Банк Форвард" є комерційним банком, правонаступником ТОВ "Банк Руский Стандарт" (а.с. 21- 32), з яким позивачка уклала договір про надання та використання платіжної картки, за умовами якого цей банк відкрив позивачці рахунок № НОМЕР_2 в українській гривні та встановив ліміт, в межах якого можуть здійснюватися операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою. У зв`язку з наявністю у позивачки боргу за цим договором приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області 29.07.2019 року вчинено виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості у розмірі 30824,83 грн. Пред`являючи вказаний виконавчий документ для примусового виконання до приватного виконавця Вольф Т.Л., представник стягувача вказав вищезазначений рахунок № НОМЕР_2 майном (грошовими коштами) боржника ОСОБА_1 . При цьому, представник стягувача до заяви не додав жодних доказів наявності у боржника на вказаному рахунку коштів.

Суд вважає, що наявність у ОСОБА_1 карткового рахунку, відкритого в банківській установі, яка розташована в м. Києві, не підтверджує наявність в боржника майна в межах виконавчого округу міста Києва, оскільки не свідчить про наявність на вказаному рахунку коштів. Між тим, позивачка має заборгованість щодо погашення кредитного ліміту за договором про надання та використання платіжної картки, на підставі якого банком було відкрито цей рахунок, що свідчить про відсутність на ньому її власних коштів.

Тож на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідача були відсутні докази того, що у ОСОБА_1 , вказаної боржником у виконавчому написі нотаріуса №1401 від 29.07.2019 року та зареєстрованої у м. Кропивницькому, наявне майно у виконавчому окрузі міста Києва.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довела суду, що на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року у позивачки було наявне майно, в тому числі грошові кошти (у готівковій формі або у безготівковій формі), які б знаходились в межах виконавчого округу м. Києва. Стверджуючи, що виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням коштів на рахунку боржника, про який зазначив стягувач у заяві про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, відповідач не довела, що на цей рахунок нею накладено арешт, як того вимагає частина 7 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження". У матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які підтверджують наявність у позивачки будь-якого майна у м. Києві, зокрема за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського АДРЕСА_2 , яка є місцезнаходженням стягувача АТ "Банк Форвард".

Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10.09.2018 року по справі №905/3542/15, суд відхиляє, оскільки вказана постанова прийнята щодо інших правовідносин, які виникли у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника-юридичної особи, та не стосується спірних правовідносин, пов`язаних з правомірністю відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням стягувача - кредитора за договором про надання та використання платіжної картки.

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року суд зазначає, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, вони мають роз`яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Отже, суд прийшов до висновку, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року, як рішення суб`єкта владних повноважень, не відповідає вимогам Законів України "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки приватний виконавець прийняла до виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться поза межами її виконавчого округу. Тому цю постанову слід визнати протиправною та скасувати.

З огляду на те, що відповідач не мала повноважень на вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1404 від 29.07.2019 року, суд також визнає протиправними та скасовує спірні постанови від 14.09.2019 року про накладення арешту на кошти боржника та стягнення з боржника основної винагороди, що винесені приватним виконавцем в межах цього виконавчого провадження.

За таких обставин позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету; бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Відповідач у справі - приватний виконавець Вольф Т.Л. - у спірних правовідносинах є спеціальним суб`єктом владних повноважень, проте не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки не є бюджетною установою та не утримується за рахунок бюджету.

Відтак, здійснені позивачкою витрати на оплату судового збору у сумі 2305,20 грн. (а.с. 4, 36) слід стягнути на її користь з відповідача як із самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 268, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №59888741 від 23.08.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди від 14.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59888741.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 14.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59888741.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 2305,20 гривень.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш