Справа № 560/2930/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2930/19
РІШЕННЯ

іменем України

22 жовтня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Василевської К.В. позивача ОСОБА_1 представника відповідача Лисої О.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 28.12.2018 року пенсію відповідно до Закону України "Про Державну службу", зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби та здійснити виплату цієї пенсії з 28.12.2018 року з урахуванням виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 10.04.2018 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.05.2018 року, у зв`язку із досягненням 58,5 років, набуттям 43 років страхового стажу та більше 20 років стажу державної служби звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Листом №15250/03 від 24.05.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку із відсутністю необхідного для призначення пенсії стажу державної служби.

04.01.2019 року позивач, у зв`язку із звільненням 27.12.2018 року з органів Державної фіскальної служби, звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Позивачу відмовлено у задоволенні зазначеної заяви, у зв`язку із відсутністю необхідного для призначення пенсії стажу державної служби, про що повідомлено листом №12193/03 від 11.04.2019 року.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою від 27.09.2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, та надала суду пояснення за змістом даного адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та надала суду пояснення згідно поданого відзиву на даний адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Стаж державної служби позивача становить 15 років 07 місяців 26 днів. Позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 04.01.2019 року про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби. Підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби відсутні. Крім того представник зазначила, що вимога позивача про нарахування та виплату пенсії з 28.12.2018 року є безпідставною та необгрунтованою, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.09.2016 року №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати права виникнення.

Враховуючи викладене представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви, тому у позові необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 10.04.2018 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.05.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.05.2018 року №897051 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби, про що позивача повідомлено листом від 24.05.2018 року №15250/03. Період роботи з 01.01.2014 року по 08.05.2015 року не зараховано до стажу державної служби, оскільки з 01.01.2014 року позивачу присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу", що не дає підстав для віднесення цієї посади до відповідних категорій посад державної служби. Позивача також повідомлено, що за документами пенсійної справи страховий стаж становить 41 рік 04 дні, стаж державної служби - 15 років 07 місяців 26 днів.

27.12.2018 року позивач звільнилася із органів Державної фіскальної служби, а тому 04.01.2019 року звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року не зараховано до стажу державної служби, оскільки 01.01.2014 року позивачу присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу", що не дає підстав для віднесення цієї посади до відповідних категорій посад державної служби.

З такою позицією відповідача позивач не погодилась, вважає таку відмову протиправною, а тому звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон України №889-VІІІ), який набув чинності 01.05.2016 року.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України №889-VІІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України №889-VІІІ встановлено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців: 1) Секретаріату Кабінету Міністрів України; 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 3) місцевих державних адміністрацій; 4) органів прокуратури; 5) органів військового управління; 6) органів дипломатичної служби; 7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; 8) інших державних органів.

Дія цього Закону не поширюється зокрема на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України регламентовано, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно із пунктом 342.6 статті 342 Податкового кодексу України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до статті 38 Закону України №889-VІІІ прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

Статтею 39 Закону України №889-VІІІ встановлено, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.

Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.

Присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.

Пунктом 7 статті 46 Закону України № 889-VIII встановлено, що до стажу державної служби зараховується зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання.

Згідно із пунктом 343.1 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання, з поміж іншого: радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу.

Відповідно до пункту 343.2 статті 343 Податкового кодексу України положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.

Додатком 6 до зазначеної Постанови визначено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів, а саме спеціальне звання радник податкової та митної справи ІII рангу відповідає 6 рангу державного службовця, радник податкової та митної справи ІI рангу відповідає 5 рангу державного службовця.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 15 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (в редакції станом на 01.01.2014 року) встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку до стажу державної служби зараховується зокрема робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби.

Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ було визначено основні критерії класифікації посад державних службовців та встановлено сім категорій посад державних службовців. До шостої категорії посад відносяться посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

Згідно із додатком №24 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2014 року №703 Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України посади спеціалістів територіального органу віднесені до шостої категорії посад.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах у контролюючих органах із присвоєнням спеціальних звань.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач з 06.05.1998 року призначена за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділу кадрів Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області, присвоєно 13 ранг державного службовця. 01.11.2003 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу роботи з персоналом в органах Державної податкової служби управління роботи з персоналом. 05.08.2005 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 01.04.2008 року призначена на посаду головного спеціаліста сектору персоналу. 31.08.2010 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 31.01.2012 року звільнена із займаної посади в порядку переведення до Державної податкової служби у Хмельницькій області. 01.02.2012 року призначена, в порядку переведення, на посаду головного спеціаліста відділу персоналу Державної податкової служби у Хмельницькій області. 24.05.2013 року ДПС у Хмельницькій області реорганізована шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області. 24.05.2013 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу". З 05.02.2015 року - головний спеціаліст відділу персоналу ГУ ДФС у Хмельницькій області. З 03.03.2016 року головний державний інспектор сектору по роботі з персоналом. З 17.11.2016 головний державний інспектор відділу по роботі з персоналом. 03.09.2018 року головний державний інспектор відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом. 27.12.2018 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІ рангу". 27.12.2018 року відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ припинено державну службу, позивач звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, стаття 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Оскільки позивач у період з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року була посадовою особою контролюючого органу, при цьому 01.01.2014 року їй присвоєне спеціальне звання - "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу", зазначений період підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні періоду роботи позивача з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року до стажу державної служби.

У зв`язку із тим, що позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні вказаного періоду роботи до стажу державної служби, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби.

Статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VІІІ з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон України № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до частини 1 статті 26 зазначеного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними зокрема віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Таким чином обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17.

В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII. При цьому пенсійним органом до стажу державної служби позивачу зараховано 15 років 07 місяців 26 днів.

Оскільки судом визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу державної служби позивача періоду роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року, відповідно з врахуванням даного періоду та стажу державної служби обчисленого відповідачем стаж державної служби позивача становить більше 20 років.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII є протиправним, а тому його слід скасувати.

Оскільки позивач станом час звернення до пенсійного органу досягнула 59 років та має загальний стаж роботи понад 40 років, стаж державної служби понад 20 років, у тому числі понад 10 років стажу державної служби на дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII та здійснити нарахування та виплату пенсійного забезпечення з врахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення, отриманих ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимоги позивача здійснити виплату пенсії державного службовця з 28.12.2018 року суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII звернулась до пенсійного органу 04.01.2019 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 04.01.2019, а відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо нарахування та виплати пенсії з 28.12.2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо нарахування та виплати пенсії з 28.12.2018 року позовні вимоги є такими, що задовольняються частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на це, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, з 04.01.2019 року та здійснити нарахування та виплату пенсійного забезпечення з врахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення, отриманих ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 1536,80 грн., (одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 жовтня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.К. Блонський