Справа № 205/7658/17(2-а/205/250/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 205/7658/17(2-а/205/250/17)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Баранник Н.П.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2018 (головуючий суддя Басова Н.В., повний текст складено 23.01.2018)

в адміністративній справі №205/7658/17(2-а/205/250/17) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 23.04.2014 року йому призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 73 % грошового забезпечення. 12.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити з 23.04.2014 року перерахунок раніше призначеної пенсії та виплатити йому пенсію, виходячи з 73 % грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, яку позивач отримував протягом 2012-2014 років. До вказаної заяви позивачем надано довідку ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 11.10.2017 року за № 19/1683. Однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 26.10.2017 року позивачу було відмовлено в здійсненні перерахунку, у зв`язку з тим, що матеріальна допомога не носить постійного характеру та не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, для включення їх до складу грошового забезпечення підстави відсутні. Позивач вважає відмову відповідача протиправною. Позивач просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови позивачу у перерахунку з 23.04.2014 року раніше призначеної пенсії та у виплаті пенсії, виходячи з 73 % грошового забезпечення з урахуванням, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, які були йому нараховані за 24 місяців перед звільненням та з яких утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок з 23.04.2014 року раніше призначеної пенсії та виплатити позивачу пенсію, виходячи з 73 % грошового забезпечення з урахуванням, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, які були йому нараховані за 24 місяці перед звільненням та з яких утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2018 частина позовних вимог залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, а саме період з 23.04.2014 по 16.11.2016 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції позовні вимоги задоволені, а саме, починаючи з 17.11.2016. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку з 17.11.2016 року раніше призначеної пенсії та виплати пенсії позивачу виходячи з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які позивач отримував протягом 2012-2014 років та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язано відповідача здійснити зазначений перерахунок.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відносяться до складу грошового забезпечення позивача, оскільки він отримував їх під час проходження служби, з яких нараховані і сплачені страхові внески, та з яких здійснюється обчислення пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 23.04.2014 року та отримує пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії. Пенсії військовослужбовцям обчислюються з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій в розмірах, встановлених законодавством. Як і для перерахунку так і для призначення пенсії застосовується єдиний підхід до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців (при призначенні пенсій застосовуються ст. 43, при перерахунку раніше призначених пенсій застосовується ст. 63 Закону № 2262-ХІІ). Сплата страхових внесків не є визначальним фактором включення додаткових видів грошового забезпечення, оскільки включенню підлягають лише ті види грошового забезпечення що мають постійний, щомісячний характер. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення не носять постійного характеру і не є щомісячними, тому вони не включені до складу грошового забезпечення з якого обчислюється розмір пенсії, визначеного ст. 43 ЗУ №2262-ХІ, тому немає законних підстав для їх врахуванні при обчисленні пенсії. Зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 13 ЗУ № 2262-ХІІ (у редакції станом на 17.11.2017 року, тобто на момент з якого судом першої інстанції покладено на відповідача обов`язок здійснити перерахунок пенсії), визначено розміри пенсій за вислугу років, та відповідно до якого максимальний розмір пенсії обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Матеріали справи містять ухвалу від 13.06.2018 року, згідно якої провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №522/2738/17.

У зв`язку з набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/2738/17 (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року) провадження у цій справі поновлено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.04.2014 року позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 73 % грошового забезпечення (а.с. 37-38). Позивач звернувся до відповідача 12.10.2017 року із заявою, у якій просив здійснити з 23.04.2014 року перерахунок раніше призначеної пенсії та виплатити йому пенсію, виходячи з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які позивач отримував протягом 2012-2014 років; до заяви надано довідку ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 11.10.2017 року за № 19/1683 (а.с. 18). Відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку у зв`язку з тим, що матеріальні допомоги не носять постійного характеру та не належать до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, для включення їх до складу грошового забезпечення підстави відсутні (а.с. 20).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ. норми Постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказана норма не містить такого виду грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, що виплачується раз на рік.

Відповідно до п. 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

- відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.

Отже, вказана норма також не містить такого виду грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, що виплачується раз на рік.

Згідно з п. 3 наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вказана норма також не містить такого виду грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.

Відповідно до п. 14 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» одноразова грошова допомога при звільненні виплачується, зокрема Міністерством внутрішніх справ України за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання.

Вказана норма також не містить такого виду грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням,

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, вказана норма також не містить такого виду грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення:

- винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби;

- матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Отже, вказаною нормою не передбачено такий вид грошового забезпечення як матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.

Водночас, частиною 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Натомість, надання такої матеріальної допомоги на оздоровлення не має постійного характеру, а виплачується раз на рік при реалізації права на щорічну основну відпустку.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2915 по справі № 1-9-2015 визначено вичерпність переліку, встановленого ч. 3 ст. 63 Закону №2262-ХІІ щодо нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який включає надбавки, доплати, підвищення, тоді як такі виплати як «допомога», що мають тимчасовий характер, не включені до переліку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та не можуть бути складовими грошового забезпечення в розумінні положень ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-70а15, є помилковим, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2915 є офіційним тлумаченням відповідної норми права, та обов`язковим до виконання; при цьому постанову Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-70а15 було прийнято раніше Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2915, тому при виникненні даного прецеденту може бути застосоване саме Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2915.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17 від 06.02.2019 визначено, що частиною 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:

- відповідних окладів за посадою,

- військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та

- відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та

- премії.

Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що отримувана позивачем згідно з довідкою від 11.10.17 №19/1683 матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб та матеріальна допомога на оздоровлення, які виплачувалися раз нарік та мали тимчасовий (не постійний, не щомісячний) характер не входять до встановленого частиною 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням включення до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб та матеріальна допомога на оздоровлення - не підлягають задоволенню.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вбачає за необхідне зазначити, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає про положення ч. 2 ст. 13 ЗУ № 2262-ХІІ, згідно яких визначено, що розмір пенсії за вислугу років, не повинен перевищувати 70% від суми грошового забезпечення.

При цьому, пенсія позивачу призначена з 23.04.2014 року, при цьому пенсія обрахована з розміру 73% та складає 6124,30грн.

Так розмір пенсії: 73% грошового забезпечення (вислуга років 26) у розмірі 6124,30грн. підтверджується Протоколом за пенсійною справою (МВС) від 23.04.2014 (а.с. 37).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції наводить рішення Верховного суду від 04.02.2019 року у справі №240/5401/18 (зразкова справа), згідно якого визначено, що зміни до статті 13 ЗУ № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосується порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії (п. 29). Відсутні підстави для застосування нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 ЗУ № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії; тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінною (п.30).

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач просив здійснити перерахунок пенсії з 23.04.2014 року, при цьому звернувся до суду з позовом лише 17.11.2017 року.

Суд першої інстанції залишаючи без розгляду частину позовних вимог, а саме за період з 23.04.2014 по 16.11.2016 року зазначив, що позивач пропустив річний строк звернення до суду, встановлений ст. 63 Закону №2262-ХІІ. Однак вказана норма не встановлює строків звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до адміністративного суду визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Зокрема, на час звернення позивача до адміністративного суду (17.11.2017 року) діяла редакція Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої частиною 1 статті 99 КАС України визначалося, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 100 КАС України (в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Позивач не вказує про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Пенсійні виплати є щомісячними, тому про порушення свого права позивач міг дізнатися, при черговому отриманні (неотриманні) пенсії кожного місяця, починаючи з моменту призначення йому пенсії. Натомість до суду позивач звернувся лише 17.11.2017.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення позивачу строку звернення з позовом до адміністративного суду; також матеріали справи не містять доказів, що можуть свідчити про поважність пропуску строку позивачем звернення до суду з адміністративним позовом; водночас позивач не заявляє клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позов.

Враховуючи викладене, та з врахування 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що частина позовних вимог позивача за період з 23.04.2014 по 16.05.2017 року підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Отже, позовні вимоги, за період починаючи з 17.05.2017 року про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням включення до складу грошового забезпечення позивача матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб та матеріальної допомоги на оздоровлення - не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів та доводів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовують доводи, викладені позивачем.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2018 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2018 - скасувати. Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги за період з 23.04.2014 по 16.05.2017 року - залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили 16.10.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 16.10.2019.

В повному обсязі постанова складена 21.10.2019.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.П. Баранник