Справа № 640/10265/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2019 року № 640/10265/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі -позивач) до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо нерозгляду поданої громадянкою Казахстану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяви про надання дозволу на імміграцію протиправною;

- зобов`язати уповноважених осіб Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області розглянути заяву громадянки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію, за результатами якого прийняти рішення з дотримання строків та порядку розгляду подібних заяв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання, та у подальшому отримати посвідку на постійне або тимчасове проживання звернулась до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка, надавши перелік необхідних документів.

Однак, відповідач отримавши заяву про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію з доданими документами, не забезпечив здійснення необхідних дій щодо розгляду зазначеної заяви у відповідності встановленому Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, а саме не здійснив у місячний термін дій щодо перевірки правильності оформлення зазначеної заяви, не здійснив у місячний термін дій щодо з`ясування у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Крім того, на думку позивача, відповідачем не вчинено дії направлені на надсилання відповідних запитів до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордослужби, що як наслідок унеможливило прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаною ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області категорично не погоджується з викладеними підставами та мотивами заявлених позовних вимог, вважає позов безпідставним, необґрунтованим, надуманим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач стверджує, що за результатом розгляду заяви громадянки Казахстану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на імміграцію, їй надано змістовну та обґрунтовану відповідь з дотриманням строків та порядку.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якому підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Казахстану.

ОСОБА_1 , 01.04.2019 направила цінним листом з описом вкладення через відділення «Укрпошта» до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області заяву про надання їй дозволу на імміграцію в Україну.

За результатами розгляду звернення позивача, Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №8101.6.3-14223/8101.6-19 від 23.04.2019 повідомило позивача, що згідно статті 9 Закону України «Про імміграцію» заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Позивач вважає, що відповідачем порушено строк розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-III) та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 4 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III)

Положеннями статті 1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно статті 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами частини 1 ст.6 Закону №2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Стосовно тверджень позивача щодо порушених строків розгляду вище вказаної заяви, суд зазначає наступне.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі по тексту Порядок №1983).

Відповідно до п.12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали суд встановив, що ОСОБА_1 заяву про надання дозволу на імміграцію ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області направила засобами поштового зв`язку через відділення ПАТ «Укрпошта» 01.04.2019, про що свідчать копії фіскального чеку та накладної від 01.04.2019.

Вказане поштове відправлення отримане ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 02.04.2019 о 17 год. 51 хв., що не заперечується учасниками справи.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги вимоги статті 9 Закону №2491-ІІІ, яка встановлює обов`язок подачі заяви про надання дозволу на імміграцію заявником особисто до відповідного органу державної влади, суд приходить до висновку про порушення заявником встановленого порядку подачі відповідної заяви.

Водночас, приписами Закону №2491-ІІІ встановлено виключні підстави для подачі заяви та відповідних документів засобами поштового зв`язку.

Суд зауважує, що позивачем ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив жодним чином не зазначено та підтверджено наявність таких підстав, які надавали б їй право на подання заяви про надання дозволу на імміграцію з відповідними документами саме засобами поштового зв`язку, а не особисто, як того вимагає стаття 9 Закону №2491-ІІІ.

Більше того, як встановлено судом ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено лист від 23.04.2019 вих.№8101.6.3-14233/8101.6-19, який отримано позивачем 25.05.2019. Тобто заява позивача розглянута відповідачем у встановлений законом строк.

Однак суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві зазначаються різні дати отримання

листа від 23.04.2019 вих.№8101.6.3-14233/8101.6-19, що ставить під сумнів достовірність тверджень позивача щодо порушеного строку розгляду вище вказаної заяви відповідачем.

Стосовно позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо нерозгляду поданої позивачем, заяви про надання дозволу на імміграцію, суд зазначає наступне.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Слід зазначити, що під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень розуміється певна форма поведінки, яка полягає у невиконанні ним дій, які повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків і згідно із законодавством України.

Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Суд звертає увагу, що в розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Між тим, судом встановлено те, що наявна у матеріалах справи заява позивача розглянута у встановленому законодавством порядку.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо нерозгляду поданої громадянкою Казахстану ОСОБА_1 , заяви про надання дозволу на імміграцію є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, стосовно позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, суд зазначає таке.

Позовні вимоги в цій частині є похідними від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо нерозгляду поданої громадянкою Казахстану ОСОБА_1 , заяви про надання дозволу на імміграцію.

Враховуючи, що судом не встановлено протиправну бездіяльність відповідача, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію не підлягають задоволенню.

Більш того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Закону України «Про імміграцію» особа не позбавлена та має повне право повторно звернутись з заявою про надання дозволу на імміграцію (при умові дотримання всіх вимог міграційного законодавства).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у справі, оскільки позивачем не доведено та надано достатньо належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги положення статті 139 КАС України відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, 241-246, 257-263, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко