Справа № 640/1829/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1829/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Губської Л.В., Земляної Г.В.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Бангладешу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Бангладешу ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Бангладешу ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Управління ДМС України в Київській області від 04.07.2018 №230 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Бангладеш ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати рішення Державної міграційної служби України № 96-18 про відхилення скарги на рішення Управління ДМС України в Київській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву позивача про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином Бангладеш, народився в місті Дакка, за національністю бангладешець, віросповідання - атеїст, рідна мова бенгальська , володіє - мовою хінді, урду, англійською, російською. Освіта середня. Поміж іншого, упродовж 2016-2017 років (з 09.10.2016 року по 07.08.2017 року) навчався на підготовчому факультеті Московського Державного технічного університету ім .Баумана. Неодружений.

Країну громадянської приналежності залишив 09.10.2016 повітряним сполученням (Дакка - Дубай, Дубай - Москва). Причиною виїзду з Бангладеш було навчання на підготовчому факультеті Московського Державного технічного університету ім. Баумана.

До України позивач прибув 08.08.2017 року, нелегально. Автомобільним транспортом прибув до українського кордону в Харківський області, який перетнув пішки, лісом.

12 червня 2018 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою, зазначивши, що під час проживання в Бангладеш до нього застосовувалось фізичне насильство, указав про факт застосування до нього невідомими особами вогнепальної зброї через релігійні переконання.

За результатами розгляду заяви позивача наказом Управління ДМС України в Київській області від 04.07.2018 року №230 на підставі висновку про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 04.07.2018 року йому відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку з очевидною необґрунтованістю заяви.

Повідомленням від 04.07.2018 №97 Управління ДМС України в Київській області повідомило позивача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із наказом Управління ДМС України в Київській області від 04.07.2018 №230, позивач звернувся до Державної міграційної служби України зі скаргою про визнання його незаконним і скасування.

За наслідками розгляду указаної скарги рішенням Державної міграційної служби України від 28.11.2018 №96-18 відхилено вищевказану скаргу позивача.

Не погоджуючись із вищевказаними наказом Управління ДМС України в Київській області та рішенням Державної міграційної служби України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до п 13 частини першої ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI (надалі за текстом - Закон №3671-VI), особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

За змістом частини першої статті 6 Закону №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктом 1 чи пунктом 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з частиною шостою-сьомою статті 8 Закону №3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Зі змісту заяви позивача від 17.05.2018 року вбачається, що країну свого походження він залишив через те, що є атеїстом. До нього застосувалось насилля, в тому числі й вогнепальна зброя, що унеможливлює його повернення на батьківщину. У разі ж повернення, до нього знову буде застосоване насилля і страждатиме його сім`я.

За словами позивача він не був членом жодної організації або руху, інших фактів переслідування, утисків чи погроз на свою адресу на батьківщині на політичному, релігійному, національному або іншому ґрунті, так само як прикладів застосування до нього нелюдського поводження, насилля, тортур, тощо він не надав.

Ураховуючи викладене, Управління ДМС України в Київській області обґрунтовано вирішило, що згаданий позивачем випадок з побиттям із застосуванням зброї не може уважатися проявом релігійного переслідування заявника з боку державних органів Бангладеш або будь-якого іншого суб`єкта.

Крім того, у ході співбесіди позивач повідомив, що основною причиною його виїзду з Бангладеш був вступ до навчального закладу у Російській Федерації, а приїзду до України - неможливість продовжувати навчання в Російській Федерації через відсутність коштів та фінансової допомоги від батька та неможливість працевлаштуватись у Росії.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, що Державна міграційна служба України у повному обсязі проаналізувала усі обставини стосовно підстав прийняття Управлінням ДМС України в Київській області оскаржуваного наказу від 04.07.2018 №230, надала їм вірну оцінку та правомірно відмовила у задоволенні скарги позивача на цей наказ.

Оскільки позовна вимога про зобов`язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, є похідною від двох попередніх позовних вимог, які задоволенню не підлягають, то й у її задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.

Відтак, позовні вимоги в цілому є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Бангладешу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Губська Л.В.

Суддя Земляна Г.В.

Повний текст постанови виготовлено - 24 жовтня 2019 року.