Справа № 215/75/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 215/75/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: представника відповідача: Вуколова Тетяна Вікторівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 (головуючий суддя Захарчук-Борисенко Н.В.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, яка виявилася у не забезпеченні гарантій ст.ст.33, 46, 48 Конституції України;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів індивідуальним актом вжити заходи для забезпечення позивачу рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму та вільного волевиявлення на виборах президента 31.01.2019 року;

- захистити права позивача на одержання допомоги і забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму відповідно до ст.ст. 46, 48 Конституції України шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради їх визнанням окремим пунктом рішення;

- зобов`язати окремим пунктом рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів індивідуальним актом призначити допомогу згідно заяви від 30.11.2018 року вх. №986, чим гарантувати право позивача відповідно до ст.ст. 3,46, 48 Конституції України;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів надати документи згідно заяви від 30.11.2018 року вх. №986;

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні правового режиму розгляду заяви позивача від 30.11.2018 року вх. №986 при невжитті заходів згідно ч.1, 2, 8 ст.11 ЗУ "Про державну службу" і принципів ст.3, 33,34 Конституції України.

Позов обґрунтовано тим, що 30.11.2018 р. він звернувся із скаргою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, проте, на думку позивача, розгляд вказаної заяви здійснено в порушення вимог чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 позов задоволено частково. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради повторно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 30.11.2018, про дату, час та місце розгляду заяви (запиту) повідомити ОСОБА_1 . В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради листом №7812 від 13.12.2018 позивачу була надана вмотивована відповідь на його заяву (запит) від 30.11.2018, а вимога позивача про зобов`язання відповідача протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму та призначення допомоги згідно заяви (запиту) від 30.11.2018 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. При цьому суд першої інстанції зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, інтересів позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 30.11.2018, про дату, час та місце розгляду заяви (запиту) повідомити позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржувана ним бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнана такою, що вчинена відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України. Вважає, що по суті суд першої інстанції не встановив наявності або відсутності обставин (фактів), порушення правового режиму розгляду його заяви від 30.11.2018, вважає, що його права, пов`язані з виборчим процесом та на одержання допомоги і забезпечення рівня життя (не нижчій від прожиткового мінімуму) не захищені.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу згідно якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що рішенням суду зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву/запит позивача від 30.11.2018 року та про дату, час та місце розгляду повідомити позивача. На виконання рішення суду першої інстанції повторно розглянута заява позивача від 30.11.2018 року, повідомлено ОСОБА_1 про час та дату розгляду заяви, а саме 29.07.2019 року. За підсумками розгляду заяви надіслано позивачу письмову відповідь рекомендованим листом. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в управлінні як одержувач компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-ти річного віку, компенсація становить 4грн. 80 коп. плюс індексація. Вказує, що управління жодним чином не обмежує права позивача на вільне волевиявлення на виборах Президента України. зазначає, що для забезпечення права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та для отримання можливості голосування на виборах йому необхідно особисто вирішити питання реєстрації місця свого проживання. Також зазначає, що до повноважень управління не належить обов`язок забезпечувати позивачу, який є працездатною особою, рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Вказує, що позивач неодноразово звертався до управління для перевірки права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Однак, ОСОБА_1 знятий з 08.11.2013 року з реєстрації за адресою, вказаною в паспорті ( АДРЕСА_2 ) та до теперішнього часу не має зареєстрованого місця проживання. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Зазначає, що позивачем при поданні ним заяви для призначення допомоги жодного разу не було дотримано вимоги надання повного пакету документів, його було особисто повідомлено про необхідність надання довідки про склад сім`ї та про неможливість розгляду його заяви при виявленні факту відсутності в нього реєстрації. Посилається на пп. 3, 4 Постанови КМУ від 24.02.2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», призначення та виплата соціальної допомоги здійснюється управлінням праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. соціальна допомога може бути призначена і виплачена за місцем фактичного проживання заявника за умови неотримання такої допомоги в органах праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Вважає, що перевірити право позивача на призначення йому державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям можливо тільки за наявності у нього реєстрації місця проживання. Однак позивач з 08.11.2013 року по теперішній час не має зареєстрованого місця проживання.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, а саме, що 18 жовтня 2019 відбудеться судове засідання в режимі відео конференції; однак, в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Надав пояснення аналогічні викладеним в відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Каретіної Оксани Володимирівни із заявою (запитом), в якій по суті просив вирішити питання щодо одержання ним державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради № 7812 від 13.12.2018 на заяву (запит) позивача за вхідним № 786 від 30.11.2018, відмовлено ОСОБА_1 у наданні документів та виконати певні дії.

Позивач вважає, що його заява від 30.11.2018 не розглянута суб`єктом владних повноважень у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", тому звернувся до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 01.06.2000 № 1768-III, норми Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" від 24.02.2003 № 1751, Інструкції про порядок оформлення і ведення особових справ отримувачів всіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 № 345.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Конституцією України (ст. 46) визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

В силу ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Позивач у справі є громадянином України, що у відповідності до ст. 40 Конституції України та статті 1 Закону України "Про звернення громадян" забезпечує йому право звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування та ін. заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому статтею 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15, 16 вищевказаного Закону.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян".

Частиною 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у відповідності до ст. 19 вказаного Закону, орган державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема,

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше 15-ти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів (ст. 20 Закону України "Про звернення громадян").

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження та повідомлення заявника про час розгляду заяви та результати розгляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України;

- з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суб`єкт владних повноважень при прийняття свого рішення має дотриматися вищезазначених правил для забезпечення принципу верховенства права, про що зазначається в ст. 8 Конституції України.

Суть заяви позивача (від 30.11.2018 року), поданої відповідачу на розгляд, стосується права ОСОБА_1 щодо можливості призначення йому державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Статтею 4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

У призначенні такої допомоги суб`єкт владних повноважень відмовив заявнику посилаючись на норми законодавства України, а саме на п.п. 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», згідно яких призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управлінням праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. Соціальна допомога може бути призначена і виплачена за місцем фактичного проживання заявника за умови неотримання такої допомоги в органах праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Відповідач відмовив у призначенні позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, посилаючись на те, що заявник не має зареєстрованого місця проживання, при цьому відповідач зазначив, що перевірити право позивача на призначення йому державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям можливо тільки за наявності у особи реєстрації місця проживання.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції така позиція відповідача при прийняття рішення не може бути визнана такою, що відповідає нормам законодавства України, зокрема п.п. 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач з 08.11.2013 року по теперішній час не має зареєстрованого місця проживання. До 08.11.2013 позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 - « Будинок нічного перебування». На даний час позивач фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 (за адресою матері) та перебуває на обліку в управлінні як одержувач компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-ти річного віку, компенсація становить 4грн. 80 коп. плюс індексація.

Позивач дійсно не має реєстрації місця проживання, однак це не позбавляє його права на одержання державної соціальної допомоги, оскільки в силу п.п. 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управлінням праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. Соціальна допомога може бути призначена і виплачена за місцем фактичного проживання заявника за умови неотримання такої допомоги в органах праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Вказана норма надає право особам на призначення відповідної допомоги за місцем фактичного проживання. При цьому умова неотримання такої допомоги за місцем реєстрації не є умовою, яка перешкоджає особі, яка не має реєстрації місця проживання в реалізації права такої особи на одержання відповідної допомоги.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, відсутність реєстрації місця проживання особи, яка потребує соціального захисту лише підтверджує той факт, що особі не надавалася соціальна допомога за місцем реєстрації особи, оскільки реєстрація місця проживання у особи відсутня. Водночас вказана норма не встановлює необхідність особи мати зареєстроване місце проживання. Крім того слід врахувати, що громадянин України, що не має зареєстрованого місця проживання може потребувати такої допомоги та соціального захисту, як і громадя6нин України, що має зареєстроване місце проживання.

Україна - демократична держава, яка прийняла закони, направлені на захист найбільш незахищених верств населення, на захист громадян України, які потребують соціального захисту, отже не надання таким громадянам України, які потребують соціального захисту є порушенням принципу верховенства права, норм Конституції України та Законів України, що направлені на захист соціально не захищених верств населення України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень має повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2018 року з у рахуванням висновків даного суду та з урахуванням при прийняття рішення наступних чинників, а саме, чи прийнято рішення суб`єктом владних повноважень:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України;

- з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що статтею 4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. При цьому, суб`єкту владних повноважень слід дослідити, які документи мають бути подані громадянином України, який не має зареєстрованого місця проживання та має місце фактичного проживання.

Таким чином, відповідач має повторно дослідити та перевірити право позивача на призначення йому державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінює і мотивувальну частину рішення щодо необхідності зареєстрованого місця проживання при вирішенні питання про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В іншому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Вищезазначене є мотивом для часткового прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його зміни.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи та з урахуванням того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: Повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2018 року з урахуванням висновків даного рішення суду, повідомити ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду заяви.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 18.10.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 18.10.2019.

В повному обсязі постанова буде виготовлена 24.10.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко