Справа № 400/3587/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 жовтня 2019 р. № 400/3587/19
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Устинов І. А., ознайомившись з

адміністративним позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Міністерства юстиції України, вул. Архітектора Городецького, 13, м.Київ, 01001

треті особи:ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

про:визнання дій, рішень, бездіяльності протиправними, відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дій, рішення, бездіяльності державних органів влади, відповідачів по справі, які порушили право позивача - спадкоємця володіти своєю власністю спадковим майном, які не виконали повноваження в спосіб, визначений Конституцією та законами України, надали можливість заволодіти часткою спадкового майна, яке належить позивачу спадкоємцю, іншому спадкоємцю ОСОБА_2 , завдали тяжкої шкоди та відшкодувати шкоду, завдану протиправною дією органу державної влади держави: 1) вартість частки відчуженого спадкового майна, яка належить позивачу - спадкоємцю відповідно до ринкової вартості майна; 2) проценти, які встановлює суд, за використання коштів іншим спадкоємцем ОСОБА_2 з 2011 року від суми за відчужену частку спадкового майна, яка належить позивачу-спадкоємцю; 3) втрачені доходи з 2009 року (упущеа вигода), які позивач-спадкоємець могла одержати від 4 га землі, якби право володіти своєю вланістю не було порушене державою; 4) кошти за втрачене спадкове майно (дядько прожив в період 1960-2009 року в садибі відбудованій фізично та за кошти матері позивача) 2-2,5 мільйони гривень, дорогі меблі, техніка, килими, худоба, трактор.

Відповідно до приписів ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому, владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про те, що дану позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вимогами у цій справі є визнання протиправними дій відповідачів (органів державної влади) щодо володіння, розпорядження майна - земельнї ділянки, та нерухомого майна (житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з прибудинковою територією).

Виходячи з змісту позовної заяви, випливає, що позивач не погоджується з рішенням нотаріуса щодо передачі спадкового майна, яке позивач вважає належить їй, а не іншому спадкоємцю ОСОБА_2 . На думку позивача, відповідачами, які вказані в позовній заяві було порушено процедуру передачі частки спадкового майна - земельної ділянки площею 8 га та нерухомого майна - житлового будинку з прибудинковою територією, яке належало іншим родичам позивача.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного Кодексу України установлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин.

Враховуючи наведене, дана справа, предметом якої є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею чи іншим нрерухомим майном та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС.

Отже, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок або спадкового майна у власність (оренду), (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки (нерухомого майна) має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року, та у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 (К/9901/1891/1).

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Оскільки між позивачем та відповідачами виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Згідно вимог частини шостої статті 170 КАС України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Позивач не позбавлений права звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства до місцевого суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч.1 ст.170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя І. А. Устинов