Справа № 160/5500/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 жовтня 2019 року Справа № 160/5500/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 160/5500/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 07.06.2019 року про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (вул. Надії Алексєєнко, 100, м. Дніпро, 49008, ), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Козлицької Ольги Миколаївни у виконавчому провадженні № 58654717 від 07.06.2019 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. на ОСОБА_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року провадження по справі відкрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

27.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року щодо порушення правил підсудності.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року провадження у справі зупинено до перегляду ухвали про відкриття провадження у справі, а адміністративну справу № 160/5500/19 направлено на розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто скаржнику.

15.10.2019 року адміністративна справа № 160/5500/19 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду після апеляційного розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року провадження у справі поновлено та справу призначено до судового розгляду на 28.10.2019 року о 11 год. 00 хв.

28.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про відвід судді.

В обґрунтуванні заяви представник позивача зазначає, що позивачу стало відомо що головуючий суддя перебуває у приятельських стосунках із начальником Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Суховим Ігорем Олеговичем, що вплинуло на ставлення судді до розгляду конкретної справи та вже було продемонстровано ним при розгляді справи № 160/4615/19 у неприхованій прицільності і більш лояльному ставленні до Відповідача юридичної особи, яку очолює Сухов І. ОСОБА_4 .

Окрім того, суддя розглядав адміністративну справу № 804/6380/17 за позовом Начальника Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 до ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування наказу "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5 " за результатами розгляду якої позовну заяву задоволено та скасовано наказ.

Усвідомлюючи характер власних стосунків із ОСОБА_5 , суддя не взяв самовідвід у справі № 160/4615/19 та ухвалив відповідне рішення, а також продовжує здійснювати розгляд справи № 160/5500/19.

На переконання суду, визначені представником позивача підстави для відводу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовського Р.З. з приводу наявності приятельських стосунків з начальником Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Суховим Ігорем Олеговичем є надуманими, не відповідають дійсності та не підтверджено жодними доказами.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді у результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості при розгляді цієї справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не видно.

Також представник позивача зазначає, що суддя мав упереджене ставлення при розгляді адміністративної справи № 160/4615/19, за результатами якої ухвалене рішення про відмову у задоволені позову.

На думку представника позивача підстави позову № 160/4615/19 подібні із справою № 160/5500/19 та сторона позивача має обґрунтовані очікування щодо конкретного судді по справі, що розглядається і відповідне упереджене ставлення до позивача.

Суд зазначає, що задля запобігання виникнення будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду цієї справи у її учасників, оскільки судом за аналогічним спором, за участю тих самих сторін, 29.08.2019 року ухвалено рішення у справі № 160/4615/19 не на користь позивача, суд робить висновок про необхідність задоволення заяви про відвід.

При вирішенні питання про наявність підстав для відводу судді, суд виходить з такого.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як передбачено з ч. 3 ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії" зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 ст. 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання цього судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02).

У той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Крім того, відповідно до пунктів 1.6, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, суддя повинен дотримувати високих стандартів поведінки суддів і обстоювати їх з метою поглиблення громадської довіри до судових органів, що має першорядне значення для підтримання незалежності судової гілки влади.

Зважаючи на вказані обставини, аналіз норм чинного законодавства України, Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики Європейського суду з прав людини, та з урахуванням приписів статей 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою забезпечення неупередженості у розгляді справи № 160/5500/19 та виключення будь-яких сумнівів щодо дотримання судом принципів законності та об`єктивності за результатами розгляду цієї справи, суд робить висновок про задоволення заяви представника позивача про відвід судді.

Керуючись ст. ст. 31, 36, 39, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 160/5500/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 07.06.2019 року про накладення штрафу - задовольнити.

Справу передати для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення. Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Р.З. Голобутовський