Справа № 200/8566/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 р. Справа№200/8566/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О.,

за участю:

представника позивача Мороза О.В.,

представника відповідача Діденко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26 червня 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 389 990 грн. та нарахування санкцій в сумі 347 497, 50 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 червня 2019 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 389 990 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 347 497,50 грн. Позивач вважає таке податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що, по-перше, у податкового органу були відсутні підстави для проведення документальної позапланової перевірки. По-друге, посадові особи Головного управління ДФС у Донецькій області під час проведення перевірки не маючи на те повноважень, вимагали надати документи, чим порушили п. 81.3 ст. 81, п. 85.1 ст. 85 Податкового кодексу України, ст. 19 Конституції України та вчинили дії, які передбачені ст. ст. 365, 366 Кримінального кодексу України. Зазначає, що висновки в акті перевірки про недотримання положень абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не відповідають дійсності, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» сформовано податкову звітність з податку на додану вартість виключно на підставі податкових накладних.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

29 липня 2019 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що під час проведення перевірки, контролюючим органом встановлено наступні порушення: відсутність первинних документів щодо отримання у власність паливно-мастильних матеріалів від ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» за січень листопад 2018 року; відсутність обов`язкових реквізитів первинних документів подорожніх листів, в яких не визначено зміст та обсяг господарської операції щодо фактичного отримання палива від ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» за січень-листопад 2018 року; відсутність у відомостях обліку видачі палива у актах приймання-передачі палива, у звітах по використанню палива, у подорожніх листах службового легкового автомобіля інформації щодо серії та номеру виданих талонів на паливо, що не дає змогу ідентифікувати використання талонів; відсутність відомостей, звітів щодо використання талонів, які підтверджені чеками реєстратору розрахункових операцій та підписами підзвітних осіб; не відображення в облікових бухгалтерських регістрах та бухгалтерському обліку господарських операцій з видачі та використання талонів; відсутність виплат торговим агентам компенсації за використання власного автомобіля в службових цілях, на які було списано скраплений газ, придбаний у ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» за січень - листопад 2018 року, що не підтверджує використання особистих транспортних засобів торгових агентів в господарській діяльності позивача; відсутність техпаспортів на автомобілі з відміткою про переобладнання транспортного засобу газобалонним обладнанням, на які було списано скраплений газ, придбаний за січень листопад 2018 року; закінчення на момент перевірки терміну дії талонів на паливо, що унеможливлює факт придбання та використання палива. Враховуючи вищенаведене, оскільки дані, які відображені в акті перевірки свідчать про відсутність волевиявлення позивача щодо реального здійснення господарської операції, податкове повідомлення-рішення є правомірним.

31 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечував проти доводів представника відповідача та зазначив, що як і в акті перевірки так і у відзиві на позовну заяву ставлення податковим органом під сумнів факту здійснення операцій з придбання палива є лише припущенням, яке не підтверджено належними доказами, крім того, відсутність факту придбання палива повинно бути підтверджено рішенням суду про встановлення факту фіктивності правочину.

08 серпня 2019 року у підготовчому засідання оголошено перерву.

16 серпня 2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву та продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

26 вересня 2019 року розгляд справи було перенесено до 03 жовтня 2019 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, надав додаткові пояснення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» є юридичною особою, , місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 1 «а».

У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля напоями (КВЕД 46.34).

Судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» подано податкові декларації з податку на додану вартість за період січень листопад 2018 року. ( т. 2 с. 98 232)

Листом від 28 грудня 2018 року №63521/10/05-99-14-12-16 відповідач повідомив ТОВ «КАРАВАН-САРАЙ» про необхідність надання інформації (пояснень та їх документального підтвердження) з приводу даних податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД». ( т.1 а.с. 13-16)

Позивач листом від 31 січня 2019 року №3101 надав Головному управлінню ДФС у Донецькій області пояснення та необхідні документи. (а.с. т. 1 а.с. 17)

На підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 24 квітня 2019 року № 751 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» (т.1 а.с. 18)

Наказом Головного управління ДФС у Донецькій області від 22 травня 2019 року № 953 продовжено строк проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КАРАВАН-САРАЙ» (т. 1 а.с. 19)

За результатами перевірки складено акт від 05 червня 2019 року № 558/05-99-14-13-39535218. (т. 1 а.с. 20- 75)

Відповідно до висновків зазначеного акту перевіркою встановлено такі порушення:

- п. 44.1, п. 44.2, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 розділу 2 Податкового кодексу України, чим не забезпечено зберігання первинних документів;

- П. 44.1 ст. 44 розділу 2 Податкового кодексу України, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 розділу 5 Податкового кодексу України, а саме підприємством ТОВ «КАРАВАН-САРАЙ» за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, завищено суму податкового кредиту по взаємовідносинами із контрагентом-постачальником товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» на суму 1 389 990 грн. за період січень листопад 2018 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість до сплати на загальну суму 1 398 990 грн.

За результатами розгляду заперечення № 100 від 12 червня 2019 року до акту документальної позапланової виїзної перевірки від 05 червня 2019 року № 558/05-99-14-13-39535218, висновки акту залишено без змін.

На підставі акту перевірки від 05 червня 2019 року № 558/05-99-14-13-39535218 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 737 487,50 грн., з яких 1 389 990 грн. за податковим зобов`язанням та 347 497, 50 грн. за штрафними санкціями.

Позивач вважає висновки акту перевірки необ`єктивними, а податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято всупереч чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 21 Податкового кодексу України (далі ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, в тому числі, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 Податкового кодексу України, згідно п.п. 73.3 якої контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з підстав, зокрема якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Як вбачається з матеріалів, направлений відповідачем на адресу позивача запит містить вказівку на фактичну і правову підставу направлення запиту підпункти 73.3 ст. 73, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Запит містить опис інформації, що запитується.

Таким чином, на позивача покладався обов`язок щодо надання інформації, а саме копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків по податковим накладним з ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» з метою документального підтвердження здійснення господарських операцій у період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи на виконання вищевказаного запиту позивачем було надано письмові пояснення та їх документальні підтвердження.

Разом з цим, суд звертає увагу, що у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14).

Таким чином, контролюючий орган мав підстави виносити зазначений наказ про призначення перевірки на підставі п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Стосовно правомірності віднесення сум до податкового кредиту суд зазначає наступне.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Поняття платників податку на додану вартість, умови реєстрації платника податку на додану вартість визначені статтею 180 Податкового кодексу України.

Порядок визначення бази оподаткування встановлений статтею 188 Податкового кодексу України.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів і збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв`язку).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1. статті 200 Податкового кодексу України).

Отже, визначення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у звітному періоді залежить від розміру задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Згідно з пункту 14.1.27 статті 14 ПК України витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статтею 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. а п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, підставами для виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту є оплата товарів/послуг та отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 зазначеної статті передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (надалі - Закон № 996).

Визначення основних термінів, що вживаються в цьому законі міститься у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні». Згідно цієї статті, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність являє собою бухгалтерську звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також, відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України та іншого законодавства вбачається, що формування податкового кредиту ставиться в залежність від наявності належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних, а також наявності первинних документів, та не залежить від «стану» контрагента у податкових органах або його місцезнаходження, або будь яких інших припущеннях.

З приводу тверджень представника відповідача щодо порушення ТОВ «КАРАВАН-САРАЙ» ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині дефектності первинних документів, суд вважає необхідним зазначити, що певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» укладено договір купівлі-продажу від 01 січня 2018 року № 0312/18/СТ.(т. 1 а.с. 235 236)

Відповідно до вказаного договору продавець зобов`язується передати паливо у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти паливо і сплатити за нього певну грошову суму у строки та на умовах, визначених договором. Передача палива здійснюється шляхом заправки автомобіля пальним за талонами на АЗС продавця.

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано:

- податкові накладні (т. 1 а.с. 239-250, т 2 а.с. 1-88)

- платіжні доручення про сплату за паливно-мастильні матеріали згідно договору №0312/18/СТ від 01 січня 2018 року ( т. 2 а.с. 234-250, т. 3 а.с. 1-32)

- видаткові накладні ( т. 3 а.с. 70- 80).

Щодо тверджень представника відповідача про відсутність чеків реєстратора розрахункових операцій (далі РРО) щодо отримання паливно-мастильних матеріалів, що здійснювалось талонами, суд зазначає наступне.

Порядок приймання і відпуску нафтопродуктів на АЗС регулює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція).

Пунктом 3 цієї визначено, що талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Цим ж пунктом Інструкції визначено, що розрахунковий документ - документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти надрукований у випадках, передбачених законодавством України, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Проте, для отримання талонів на заправку своїх автомобілів між позивачем та його контрагентом ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД» був укладений договір, за умовами якого продавець видає талони на вимогу представника покупця після отримання попередньої оплати шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок продавця або шляхом оплати готівкою згідно з чинним законодавством.

Отже, враховуючи вищенаведене, передплата за пальне вже була проведена, а сама заправка відбувається без будь-якої додаткової оплати. А тому, вона має відбуватися без проведення розрахунків через РРО на АЗС та без додаткового оформлення саме розрахункової операції.

Зазначене не суперечить вимогам Інструкції №281, згідно з якої касовий чек підтверджує факт продажу товарів (послуг), оскільки під час отримання водіями бензину за талонами, факт його продажу відбувся раніше - під час його оплати шляхом безготівкового перерахунку коштів, тому отримання за талонами раніше оплаченого палива не є продажем товару та розрахунковими операціями, оскільки водіями не сплачувались за нього готівкові кошти.

Відпуск нафтопродуктів за талонами, які попередньо оплачені у безготівковій формі, не є розрахунковими операціями, і, відповідно, не потребує використання реєстратора розрахункових операцій.

За таких обставин операція, яка проводиться при видачі пального на АЗС при наданні талону або бланка дозволу, є поверненням власнику його майна (в даному випадку - пального), і така операція не може вважатися розрахунковою операцією в розумінні вищенаведеної норми Закону, оскільки пальне було оплачене в попередньому періоді, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями.

Разом з цим, суд звертає увагу, що пунктом 1.10 Договору № 0312/18/СТ передбачена можливість повернення талонів з вичерпним строком дії на талони з новим строком дії з перерахунком ціни на момент обміну, а отже посилання податкового органу на сплив терміну дії талонів на паливо не приймається судом.

Також, слід зазначити, що обставини, встановлені в акті перевірки не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому суд зазначає, що при вирішенні податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договору купівлі-продажу нафтопродуктів підрядником замовнику не надано.

Таким чином, первинні документи (договір, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення), надані позивачем для визначення суми податкового кредиту звітних (податкових) періодів, відповідають вимогам Закону № 996-ХІV та Податкового кодексу України, а від так, є належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єктом владних повноважень доказів правомірності висновків про порушення позивачем норм законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість не надано. Вказане свідчить про необґрунтованість його висновків.

Отже, контролюючий орган прийшов до помилкового висновку про те, що господарські операції по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД», не мали реального характеру, і про порушення позивачем податкового законодавства в частині декларування податку на додану вартість.

Вказане призвело до помилкового винесення податкового повідомлення-рішення, яким протиправно збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 737 487,50 грн.

З огляду на наведене прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 26 червня 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 389 990 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 347 497, 50 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» (місцезнаходження: м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 1а, ) судовий збір у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десть) гривень.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 03 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко