Справа № 520/7665/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 жовтня 2019 р. № 520/7665/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2, м. Ізюм, Харківська область, 64309) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувся до суду з позовом до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №31 від 23.07.2018 року;

зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди роботи з 01 березня 1991 по 31 грудня 1999 роки згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити заборгованість;

згідно вимог ст. 139 КАС України витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України рішенням № 31 від 23 липня 2018 року протиправно відмовило в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на неможливість проведення перевірки наданих позивачем довідок.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Відповідач, на момент розгляду справи, правом надання відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що наявне повідомлення в матеріалах справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України. Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" в т.ч. Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 з 16.08.2019 припинено Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Відповідно ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач є громадянином України, пенсіонером, який здобув право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується матеріалами справи; є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 21.06.2018 року. Внаслідок проведення АТО позивач залишив місце постійного мешкання та зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.21) та з 21.06.2018 року взятий на облік до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, надавши довідки ТОВ "Связь Сервіс" про заробітну плату від 18.06.2018 р. №1 за період з 01.03.1991 року по 31.12.1995 року та від 18.06.2018 р. №1 за період з 01.03.1995 року по 31.12.1999 року.

Рішенням Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.07.2018 року № 31 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди роботи з 1991 - 1999 роки на підставі неможливості проведення перевірки наданих позивачем довідок та не підтвердження стажу (період роботи з 13.12.1990 по 31.12.1998 на МКП « Связ-Сервіс» )- а.с 16-18.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.07.2019 № 216/Н-14 позивача повідомлено про відмову в перерахунку пенсії внаслідок неможливості проведення перевірки наданих позивачем довідок ТОВ "Связь Сервіс". Відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, місто Донецьк (територіальне знаходження документів) знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не мають доступу до архівних сховищ та оскільки ТОВ "Связь Сервіс" зареєстровано за адресою: м. Донецьк, вул. Красноуфімська, 2-А у відповідача немає можливості провести перевірку наданих довідок.

Крім того у наданому листі відповідач зауважив, що відповідно до п.2.4. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок" затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 "усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження)". Отже, враховуючи вищевикладене при призначенні пенсії до стажу позивачу не зараховано період роботи з 13.12.1990 по 31.12.1998 в МКП "Связь Сервіс", оскільки запис в трудовій книжці не відповідає вимогам, а саме запис про прийняття на роботу здійснено на підставі протоколу.

Перевіряючи оскаржувані рішення (дії) відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частинами першою другою статті 43 Закону №1058 передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07 липня 2014 року) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку/перерахунку пенсії на підставі заробітної плати є первинні документи про нарахування такої заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Як вбачається з рішення Ізюмського ОУПФУ Харківської області № 31 від 23.07.2018 року, позивачем до заяви про перерахунок та виплату пенсії додано довідки про заробітну плату від 18.06.2018 № 1 за період роботи з 01.03.1991 по 31.12.1995 та від 18.06.2018 № 1 за період роботи з 01.01.1995 по 31.12.1999, видані ТОВ «Связь Сервіс».

В оскаржуваному рішенні відповідача від 31.07.2018 № 31 зазначено, що оскільки установа, яка видала довідку про заробітну плату знаходиться на непідконтрольній Україні території та перевірити достовірність довідки не вбачається за можливе.

Суд зауважує, що відповідно до частин 1-2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів, довідок є правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість проведення відповідачем перевірки достовірності наданих відомостей не може перешкоджати особі реалізувати гарантоване національним законодавством право на належне пенсійне забезпечення.

Суд також вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин практику Європейського суду з прав людини" згідно якої, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать (справи "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case).

Щодо не зарахування до стажу роботи періоду з 13.12.1990 по 31.12.1998 оскільки запис в трудовій книжці не відповідає вимогам п.2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 , відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), тоді як запис про призначення позивач директором підприємства здійснений на підставі протоколу Загальних зборів від 13.12.1990 р., суд зазначає наступне.

Рішення зборів не є кадровим документом (це документ, що належить до основної діяльності підприємства), а тому воно не може замінити або бути рівнозначним наказу про призначення на посаду директора підприємства, воно є підставою для видання наказу про призначення директора, сам наказ - підставою для внесення запису до трудової книжки.

Проте суд зазначає, що відповідно до положень абз.2 п.1, п.3, п.п.17,18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року № 637 ( у ред. на момент винесення оскаржуваного рішення), за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, в т.ч. даних, наявних в реєстрах застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи; членські квитки профспілок (при цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків).

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову не роз`яснив, які конкретно документи повинен надати заявник для підтвердження трудового стажу та не вчинив дій по встановленню наявності відповідного стажу, в тому числі опитування свідків тощо.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідачем також не надано пояснень стосовно того, які саме документи має подати позивач для віднесення до трудового стажу часу періоду роботи МКТ « Связь-Сервіс», за умови неврахування документів, складених на тимчасово окупованій території та неможливості суб`єкта владних повноважень перевірити надані документи.

Оскільки, відповідач не витребував необхідних документів від позивача для підтвердження наявного трудового стажу для перерахунку пенсії, не вжив інших заходів стосовно встановлення та опитування свідків, тощо суд приходить до висновку, що оскаржуване прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та завчасно, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб`єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов`язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію. Натомість, у випадку, коли суб`єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб`єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд звертає увагу на те, що судовим розглядом встановлено, що при реалізації управлінської функції владний суб`єкт не перевірив та не з`ясував дійсної наявності стажу позивача, не надав належної юридичної оцінки документам поданим позивачем на підтвердження стажу та не вчинив інших дій спрямованих на встановлення наявності такого стажу. Оскільки, наявність стажу відповідачем достовірно не встановлена, суд не вбачає за можливе зобов`язати відповідача прийняти рішення у спірних правовідносинах, що призведе до обмеження його права діяти на власний розсуд при прийнятті рішення, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), якими визначено, що оскільки відповідачем не дотримано процедури розгляду заяви, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Відтак, задовольнивши позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період з 01.03.1991 по 31.12.1999 року та, як наслідок, призначити пенсію та виплатити заборгованість, суд вийде за межі своїх повноважень, оскільки вирішення цього питання є виключною компетенцією відповідача, повноваження якого в цих правовідносинах є дискреційними.

Разом з тим, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає, за необхідне вийти за межи позовних вимог та обтяжити відповідача обов`язком повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в судовому засіданні не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд, -

вирішив:

Замінити відповідача - Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №31 від 23.07.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії.

В інішій частині вимог позво залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області (м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під, ) ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.