Справа № 460/1994/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1994/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс Рівне" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Рівне» (далі позивач), звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 26.02.2019 року та № від 26.02.2019 року. У позовній заяві позивач зазначив, що придбаний основний засіб, а саме стаціонарний бетонний завод, марки Semix, тип TURKUAZ 130 використовується підприємством у своїй господарській діяльності, оскільки був переданий в оренду для ТОВ «Семікс», що підтверджується відповідними господарськими та бухгалтерськими документами. Факт не введення в експлуатацію даного заводу у періоді, що перевірявся, не зобов`язує позивача сформувати податкові зобов`язання з ПДВ по такому товару, оскільки положеннями пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України встановлений такий обов`язок лише випадку використання основного засобув операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).Оскільки придбаний основний засіб призначений для використання саме у господарській діяльності позивача (згідно цілей та мети статуту) і, з технічних причин ще не був введений в експлуатацію на момент проведення перевірки, тому відсутні підстави стверджувати, що такий основний засіб почав використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що в ході проведення перевірки встановлено, що придбаний основний засіб, а саме Стаціонарний бетонний завод, марки Semix, тип TURKUAZ 130 не використовується підприємством у своїй господарській діяльності. Відповідно до наданих керівником підприємства пояснень механізми не введені в експлуатацію. Той факт, що вартість придбаних основних фондів, а саме Стаціонарного бетонного заводу обліковується за Дт. 152 рахунку на кінець перевіряє мого періоду та на момент придбання підтверджує невикористання його у господарській діяльності.Таким чином, в порушення п. 198.5. ст. 198, п.200.1, п.200.4, ст.200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, ТОВ «Автосервіс Рівне» у зв`язку з невикористанням придбаного активу у господарській діяльності, занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 346224грн за березень 2018 року, що в подальшому призвело до завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за жовтень 2018 року на суму 346224 грн. У зв`язку із такими обставинами, просить суд в позові відмовити.

27.08.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.09.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

06.09.2019 ухвалою суду відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

В період з 11.01.2019 року по 15.01.2019 року відповідачем було проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування ТОВ «Автосервіс Рівне» бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за жовтень 2018 року.

За результатами такої перевірки було складено акт №82/17-00-12-02/414489716 від 18.01.2019 року, згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення вимог Кодексу в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації з ПДВ за жовтень 2018 року, а саме ТОВ «Автосервіс Рівне» в порушення п. 198.5. ст. 198 п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 201.10 ст. 201 розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) не надано платіжних доручень, які можуть бути враховані по декларації з ПДВ за жовтень 2018 року в оплату від`ємного значення, що виникло у вересні 2017 року на суму 177 грн. та занижено податкові зобов`язання по декларації з ПДВ за березень 2018 року на суму 346 224 грн., що призвело до завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за жовтень 2018 року на суму 346 401 грн.

На підставі таких висновків акту перевірки, ГУ ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.02.2019 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 346224грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 8655грн, а також податкове повідомлення-рішення № від 26.02.2019 року, яким застосовано штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в сумі 173112грн.

Згідно акту перевірки вбачається, що придбаний основний засіб, а саме Стаціонарний бетонний завод, марки Semix, тип TURKUAZ 130 не використовується підприємством у своїй господарській діяльності. Відповідно до наданих керівником підприємства пояснень механізми не введені в експлуатацію. Той факт, що вартість придбаних основних фондів, а саме Стаціонарного бетонного заводу обліковується за Дт. 152 рахунку на кінець перевіряє мого періоду та на момент придбання підтверджує невикористання його у господарській діяльності.

Таким чином, в порушення п. 198.5. ст. 198, п.200.1, п.200.4, ст.200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, ТОВ «Автосервіс Рівне» у зв`язку з невикористанням придбаного активу у господарській діяльності, занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 346 224 грн. за березень 2018 року, що в подальшому призвело до завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за жовтень 2018 року на суму 346 224 грн.

Як встановлено судом, відповідно до відомостей, які містяться в ЄДР та статуті позивача, основним видом його господарської діяльності є Код КВЕД 23.63 «Виробництво бетонних розчинів, готових для використання» (основний); Код КВЕД 23.61 «Виготовлення виробів із бетону для будівництва»; Код КВЕД 23.69 «Виробництво інших виробів із бетону гіпсу та цементу».

З метою здійснення господарської діяльності, позивачем було придбано основний засіб згідно договору №А001 від 11.12.2017 року, укладеного з AGE InsaatveTicaretAnonimSirketi (Туреччина), а саме: стаціонарний бетонний завод, марки Semix, тип TURKUAZ 130, що не заперечується відповідачем.

Придбаний основний засіб оприбутковано відповідно до даних бухгалтерського обліку по рах. 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів» вартістю 1269717,8грн.

На думку відповідача, оскільки основний засіб не введений в експлуатацію, то позивач зобов`язаний на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України сформувати податкові зобов`язання з ПДВ по такому товару.

Проте, суд зазначає, що положеннями пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Оскільки придбаний основний засіб призначений для використання саме у господарській діяльності позивача (згідно цілей та мети статуту) і, з технічних причин ще не був введений в експлуатацію на момент проведення перевірки, тому відсутні підстави стверджувати, що такий основний засіб почав використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом, стаціонарний бетонний завод, марки Semix, тип TURKUAZ 130 після його запуску був переданий в оренду для ТОВ «Семікс», що підтверджується Договором оренди №01/19 від 01.03.2019 року та актом прийому-передачі майна від 01.03.2019 року, а також Актами надання послуг №7 від 30.06.2019 року, №5 від 31.05.2019 року і №3 від 30.04.2019 року.

Таким чином, судом встановлено факт використання у господарській діяльності придбаного товару.

Щодо завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за жовтень 2018 року на суму 346224грн, то суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 вказаного Закону на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 передбачено, що витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власниками) за звітний період.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Слід відзначити, що бюджетному відшкодуванню підлягає різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, за умови, що такий показник має від`ємне значення.

Наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за рахунок якого утворюється від`ємне значення ПДВ, що підлягає відшкодуванню платнику податків з бюджету.

Таким чином, відсутні порушення позивачем п. 198.5. ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

У зв`язку із такими обставинами, відсутні підстави для реєстрації податкової накладної згідно п. 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення № від 26.02.2019 року, яким застосовано штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в сумі 173112грн теж підлягає скасуванню.

Враховуючи положення частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Рівне» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №, № від 26.02.2019 в повному обсязі.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Рівне» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 9088,38грн (дев`ять тисяч вісімдесят вісім гривень, 38коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосервіс Рівне" (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Вербова, 2, кв. 36; );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Суддя Комшелюк Т.О.