Справа № 320/3234/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року № 320/3234/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ" до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ" з позовом до Головного управління Держпраці в Київській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправною та скасувати постанову від 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СП/ФС-254.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова відповідача від 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СП/ФС-254 є протиправною, оскільки її прийняття не обґрунтовується правовим чином. Зазначено, що притягнення ТОВ "ТСКНОВ" до відповідальності за невиконання вимоги про надання документів є безпідставним з огляду на відсутність в його діях складу правопорушення, адже ні позивач, ні його уповноважена особа не були ознайомлені із направленням на перевірку, та відповідно, вимогою. Позивач стверджує, що як суб`єкт господарювання він належить до суб`єктів мікропідприємництва, а тому, відповідно до вимог чинного законодавства, тривалість перевірки щодо нього не має перевищувати два робочі дні, проте згідно направлення на перевірку, її тривалістю визначено - "з 11 березня по 22 березня 2019 року". У зв`язку з цим, ним було повідомлено письмово відповідача про недопуск до інспекційного відвідування, оскільки направлення не відповідає вимогам норм законодавства. Також, наголошував, що відповідачем порушено порядок накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки товариство не було належним чином повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу.

Відповідачем надіслано відзив, в якому зазначено, що оскаржувана постанова прийнята правомірно, оскільки проведення інспекційного відвідування здійснювалось у спосіб, визначений чинним законодавством України. Вказано, що оскільки ТОВ "ТСКНОВ" на вимогу інспектора праці не надало необхідних документів, а під час спроби провести інспекційне відвідування, не допустило інспектора до перевірки, Головним управлінням Держпраці в Київській області було прийнято оскаржувану постанову.

27 червня 2019 року судом було вжито заходи забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення стягнення на користь Головного управління Держпраці у Київській області з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСКНОВ» () штрафу у розмірі 417300,00 грн, в рамках виконавчого провадження №59264707, з виконання постанови від 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СПТД/ФС-254.

Ухвалою суду від 01.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 27.08.2019 суд постановив перейти у загальне провадження та продовжити процесуальний строк підготовчого засідання.

24 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 24.10.2019, сторони, належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання не з`явились. Разом з цим, матеріали справи містять спільне клопотання сторін про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Беручи до уваги наведене, керуючись приписами статті 194 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ", згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване юридичною особою з 28.10.2010. Номер запису: 1 006850 (а.с.13-16).

Як убачається матеріалів справи, на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування від 07.03.2019 № 1265 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 11.03.2019 № 665, Головним управлінням Держпраці у Київській області було здійснено спробу провести інспекційне відвідування ТОВ «ТСКНОВ» на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин (а.с. 81-83).

Наказ про проведення інспекційного відвідування ТОВ«ТСКНОВ» від 07.03.2019 №1265 прийнято за результатами опрацювання звернення гр. ОСОБА_1 від 04.03.2019 (а.с. 80).

Судом встановлено, що перед початком інспекційного відвідування інспектором праці надано для ознайомлення своє службове посвідчення та направлення на проведення інспекційного відвідування від 11.03.2019 № 665. Згідно розписки на направленні, особою, яка була з ним ознайомлена, є ОСОБА_2 (а.с. 83).

Також, посадовою особою відповідача перед початком інспекційного відвідування було видано вимогу про надання документів від 18.03.2019 № 665, яку також отримала ОСОБА_2 (а.с. 84-85). У даній вимозі, інспектором праці вимагалось надати особові справи працівників, накази про прийняття та звільнення працівників штатного розпису, посадові інструкції працівників та договори цивільно-правового характеру.

Витребувані документи потрібно було надати у строк до 13 год. 00 хв.19.03.2019.

Як свідчать матеріали справи, у термін, визначений вимогою від 18.03.2019 № 665, будь-яких документів Головному управлінню Держпраці у Київській області позивачем надано не було.

Надалі, 19.03.2019 інспектором праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № КВ 665/1761/НД, в якому зазначено, що інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з: ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів, документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів (а.с. 86-88).

Оскільки ТОВ «ТСКНОВ», під час спроби провести інспекційне відвідування не допустило інспектора праці до проведення інспекційного відвідування та на вимогу інспектора праці не надало документів для проведення інспекційного відвідування, відповідачем було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СП/ФС-254 (а.с.91-92).

Вважаючи спірну постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1,7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади , який реалізує державну політику, з- поміж іншого з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі-Порядок №295).

Так, пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, встановлених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509).

У спірній постанові зазначено, що штраф накладено на ТОВ "ТСКНОВ" на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування та абзацу шостого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, а саме за ненадання необхідних документів для здійснення інспекційного відвідування згідно вимоги від 18.03.2019 №665.

Абзацом шостим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Таким чином, санкція передбачена абзацом шостим частини другої статті 265 КЗпП України, пов`язує настання відповідальності із недопущенням особою до проведення перевірки суб`єкта владних повноважень та/або зі створенням перешкод у її проведенні.

Визначаючись із дійсністю наявності у діях позивача ознак недопущення відповідача до проведення перевірки та створення перешкод у її проведенні, суд керувався наступним.

Згідно положень пунктів 11 та 12 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктами 16 та 17 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Тобто, під поняттям «створення перешкод» законодавець розуміє активну поведінку посадової особи об`єкту відвідування, направлену на перешкоджання інспектору праці під час здійснення інспекційного відвідування отримувати необхідну для цього інформацію та належним чином реалізувати свої повноваження, що є підставою для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

До інших підстав для складання акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування законодавець відносить відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, тобто такий акт складається у випадку неможливості проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, не пов`язаного із створенням перешкод.

Водночас, суд звертає увагу, що саме по собі складання посадовими особами Держпраці акта про неможливість проведення інспекційного відвідування через ненадання інформації та документів без фактичного проведення інспектування, та без виявлення ознак перешкоджання об`єктом відвідування проведенню інспекційного відвідування, не може вважатись достатньою самостійною підставою для притягнення позивача до відповідальності за абзацом шостим частини другої статті 265 КЗпП України.

Аналогічного правового висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 17.04.2019 по справі №620/3902/18.

У цьому контексті, суд зазначає, що як встановлено у ході розгляду справи, та не ставилось під сумнів сторонами спору, направлення на проведення перевірки від 11.03.2019 №665 та вимога про надання документів від 18.03.2019 №665, були отримані у день інспекційного відвідання - 18.03.2019 ОСОБА_2 (бухгалтером ТОВ "ТСКНОВ").

При цьому, у позовній заяві позивач стверджує, що ОСОБА_2 , незважаючи на підпис про отримання документів, не є уповноваженою особою позивача, що є самостійною підставою для скасування постанови.

Суд погоджується з даною позицією позивача та зазначає наступне.

Виходячи з визначення поняття представництва, встановленого ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, у разі представлення інтересів однієї сторони іншою, такі правовідносини мають бути оформлені, шляхом укладання відповідного договору, довіреності тощо.

У поданому до суду відзиві на позов, відповідачем вказано, що копію направлення на проведення перевірки від 11.03.2019 №665 та вимогу про надання документів від 18.03.2019 №665, були отримані у день інспекційного відвідування - 18.03.2019 ОСОБА_2 , втім, ні в наданій копії вимоги, ні у відзиві не зазначено, чи є це уповноважена особа представника позивача, як цього вимагає пункт 9 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

А тому, враховуючи вищевикладене, та зважаючи на той факт, що жодних доказів та пояснень, які б свідчили про правомірність вручення даної вимоги уповноваженому представнику позивачу чи йому самому, відповідачем суду не надано, суд вважає недоведеним факт обізнаності позивача про її існування.

При цьому, інспекційне відвідування відбулось за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є юридичною адресою ТОВ "ТСКНОВ", а пояснень щодо твердження про фактичну адресу провадження позивачем своєї господарської діяльності та відповідних доказів, відповідач не надав.

Це означає, що позивач фізично не міг ані надати витребувані документи, ані бути присутнім при інспекційному відвідуванні 18.03.2019, що свідчить про його необізнаність щодо проведення такого відвідування та існування вимоги відповідача, а тому, суд не убачає у діях ТОВ ""ТСКНОВ" ознак створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування.

Крім того, матеріали справи не містять інших належних доказів, які б підтверджували перешкоджання посадовим особам відповідача у здійсненні інспекційного відвідування позивача.

При цьому, діюче законодавство не встановлює заборони для відтермінування строку виконання вимоги у разі наявності доказів її отримання вже після «виходів на інспекційне відвідування».

Разом із тим, суд зазначає, що письмова вимога, формування та надіслання якої передбачено пунктом 18 Порядку № 295, надсилається об`єкту відвідування за наявності одночасно таких обставин: встановлення відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю; надіслання одночасно копій акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Отже, надісланню письмової вимоги у відповідності до пункту 18 Порядку № 295, має передувати складення акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування із зазначенням у розділі «Інспекційне відвідування/невиїзне інспектування (необхідне відмітити) неможливо провести у зв`язку з: створенням перешкод у діяльності інспектора праці», такої причини (перешкоди), як «відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю».

Формування письмової вимоги згідно п.18 Порядку № 295 з підстави ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, чи з підстав ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, не передбачено даним пунктом.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належить до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Зі змісту вищенаведеного з`ясовується, що Порядком № 509 не передбачено можливість накладення штрафу на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування.

За таких обставин, суд вважає, що у ході розгляду справи позивачем спростовано вчинення перешкод при здійсненні уповноваженими особами відповідача інспекційного відвідування, відповідно, відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 265 Кодексу законів про працю України.

Окрім цього, на протиправність оскаржуваного рішення вказує також і та обставина, що у наказі від 07.03.2019 №1265 та направленні на інспекційне відвідування від 11.03.2019 №"665, відповідачем визначено термін його проведення з 11 березня по 22 березня 2019 року, що становить 10 робочих днів.

Однак, відповідно до пункту 10 Порядку тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва двох робочих днів.

Тобто, вирішуючи провести інспекційне відвідування у термін, що становить 10 робочих днів, відповідач тим самим помилково не відніс позивача до суб`єктів мікропідприємництва або малого підприємництва, для яких визначено інший термін заходу державного контролю, що становить два робочих дня.

Так, частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами мікропідприємництва є в тому числі юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України. Суб`єктами малого підприємництва є в тому числі юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Як свідчить фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва ТОВ "ТСКНОВ", станом на 01.01.2019 кількість працюючих у товаристві працівників становила 6 осіб, а чистий дохід позивача склав 730,4 тисяч гривень (а.с. 132).

Відтак, відповідачем не враховано того, що товариство з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ" належить до суб`єктів мікропідприємництва, а тому термін проведення інспекційного відвідування у такого суб`єкта мав би складати два робочих дні.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що при здійсненні перевірки у Головного управління Держпраці в Київській області відсутня можливість бути обізнаним щодо належності позивача до суб`єктів мікропідприємництва, оскільки відповідач ніяким чином не обмежений щодо з`ясування даного питання перед початком перевірки у компетентних органів та вірно зазначити у направленні термін перевірки.

Також, при вирішенні даного спору, суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові від 24.09.2019 у справі 818/312/16, згідно якої, при призначенні позапланової перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, остання здійснюється за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Проте, про наявність згоди Держпраці України не зазначається ні в оскаржуваному наказі, ні в направленні на проведення перевірки, у той час, як перевірка була призначена за результатами опрацювання звернення гр. ОСОБА_1 від 04.03.2019.

Крім того, у позовній заяві позивач стверджує, що відповідачем порушено порядок накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки товариство не було належним чином повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу.

У ході розгляду справи, представник відповідача зазначив, що ГУ Держпраці в Київській області на адресу ТОВ "ТСКНОВ" рекомендованим поштовим відправленням направлено лист про розгляд справи про накладення штрафу №4.3/3/19/4778 від 26.03.2019. Стверджує, що відповідно до пункту 7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, обов`язок відповідача повідомити про розгляд справи обмежується лише надісланням виклику на розгляд справи, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі 3809/1198/17 та від 13.06.2018 у справі №820/6755/16.

Проте, суд критично ставиться до доводів відповідача з огляду на наступне.

Пунктами 3-7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

З аналізу наведених положень Порядку №509 вбачається, що розгляд справи про правопорушення за відсутності суб`єкта господарювання можливий виключно у випадку своєчасного повідомлення останнього про розгляд справи.

Під час судового засідання, представник відповідача наголошував, що лист про розгляд справи від 26.03.2019 був направлений позивачу 26.03.2019.

Проте, доказів, які б підтверджували факт направлення та факт отримання позивачем зазначеного листа, суду у ході розгляду справи надано не було.

Таким чином, на момент розгляду справи про накладення штрафу, у відповідача не було підтвердження про обізнаність позивача у розгляді справи.

А тому, враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що обов`язок останнього полягає виключно у надісланні повідомлення, позаяк обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості одночасного використання будь-якого іншого із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.

На переконання суду, недотримання відповідачем процесуальних вимог Порядку № 509 нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення органу, прийнятого за результатами розгляду справи про правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене у сукупності та зважаючи на те, що відповідачем не було дотримано законодавчо визначеної процедури застосування штрафу, суд дійшов висновку, що постанова від 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СП/ФС-254 про накладення штрафу у розмірі 12 519, 00 грн є протиправною та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 6259,50 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи дублікатом квитанції від 25.06.2019 (а.с. 2).

Ухвалою суду від 24.10.2019, у зв`язку зі зменшенням позовних вимог, сума надміру сплаченого судового збору була повернута позивачу.

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн, підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 02.04.2019 №КВ665/1761/НД/СП/ФС-254.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області () судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.