Справа № 120/2344/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 жовтня 2019 р. Справа № 120/2344/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника позивача: адвоката Янчука В.В.,

представників відповідача: Дубенка В.П., Ткаченко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН ЛІМІТЕД"

до: Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВН ЛІМІТЕД» (далі ТОВ «ЛВН Лімітед», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі Офіс ВПП ДФС, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 741430,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.07.2019 року позивачем отримано спірне податкове повідомлення-рішення, винесене на підставі висновків Акту перевірки № 24/12-01-02/39195903 від 24.05.2019 року про порушення товариством п. 226.6 ст. 226 ПК України, ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме зберігання у складі готової продукції алкогольних напоїв без марок акцизного податку, а також порушення вимог ч. 3 ст. 16 цього Закону щодо подання звітів за формою № 1-ОА (місячна) з недостовірними відомостями, а саме не відображенням даних щодо зберігання та руху алкогольних напоїв у відповідності до регістрів бухгалтерського обліку підприємства.

На переконання позивача, такі висновки контролюючого органу є безпідставними, оскільки алкогольні напої, які зберігалися на складі експортної продукції є експортною продукцією, яка відвантажується до магазинів безмитної торгівлі та продукція, яка відвантажується на експорт, а тому вона у відповідності до п. 226.10 ст. 226 ПК України не підлягає маркуванню марками акцизного податку вітчизняного зразка. Що ж до іншого порушення, позивач зазначає, що обсяги придбання алкогольних напоїв в звіті форми № 1-АО зазначаються в розрізі контрагентів на підставі первинних бухгалтерських документів, які викликають зміну в структурі активів та зобов`язань підприємства та товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового та алкогольних напоїв. Тобто, графи 3-5 звіту № 1-АО повинні бути заповненими за даними контрагента, яким є інша сторона договору. А оскільки ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» сам є виробником алкогольних напоїв, тобто не здійснює їх придбання у інших осіб, тому правомірно не вказує та й не може у відповідних звітах вказувати кількість продукції придбаної у виробника. Крім того, залишок продукції на початок звітного місяця також не може зазначатися у графі 3 звіту № 1-АО, оскільки такі відомості уже зазначаються у звіті форми 2-РС, а тому не можуть повторно декларуватися.

За таких обставин позивач вважає, що відповідач не мав права застосовувати фінансові санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № .

Додатково позивач обґрунтовує свій позов тим, що у відповідача відсутні повноваження для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», так як відповідне рішення може бути прийнято лише органом, який видав ліцензію, тобто ДФС України. Крім того, на думку позивача, застосування фінансових санкцій передбачених вищезазначеною нормою можливе лише у спосіб винесення рішення за встановленою формою, а не шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення згідно положень ПК України.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою судом встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

15.08.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 42267), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що на підставі розпорядчого документа ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» від 15.05.2019 №68-НО, робочими інвентаризаційними комісіями підприємства, у присутності представників ДФС України, було проведено інвентаризацію спирту, водно-спиртових розчинів та готової продукції в місцях зберігання. Під час проведеної інвентаризації було виявлено зберігання алкогольних напоїв (горілки в асортименті) згідно інвентаризаційного опису від 15.05.2019 б/н без марок акцизного податку встановленого зразка, що було викладено у висновках Акта про результати фактичної перевірки від 24.05.2019 року № 24/12-01 - 02/39195903, чим порушено вимоги п. 226.6 ст. 226 ПК України та ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР. Поряд із цим, як зазначає відповідач, з моменту отримання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв та оптової торгівлі алкогольними напоями ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД зобов`язане подавати звіти за формою № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» та за формою № 1- ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі». Враховуючи, що ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» здійснює свою діяльність в два етапи: виробництво алкогольних напоїв та оптова реалізація алкогольних напоїв власного виробництва суб`єктам господарювання оптової та роздрібної торгівлі, останній зобов`язаний подавати також належним чином заповненні звіти за формою №1-ОА «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» в частині зазначення залишку алкогольних напоїв (гр. 3), обсягу придбання алкогольних напоїв усього за звітний період суб`єктом господарювання, який здійснює оптову торгівлю алкогольними напоями (гр. 4), обсяг придбання алкогольних напоїв суб`єктом господарювання у виробника алкогольних напоїв у звітному місяці (гр.5). Так як в розумінні п.п. 14.1.212 ПК України реалізація підакцизних товарів включає в себе в тому числі і безоплатне відвантаження товару від цеха розливу до складу готової продукції, тому ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» зобов`язане було у повному обсязі заповнювати усі графи звіту форми « 1-ОА». За таких обставин відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що винесено відповідно до закону, а тому просить суд відмовити у задоволенні даного позову.

22.08.2019 року представником позивача надано на адресу суду відповідь на відзив (вх. № 43467), у якій останній наводячи аргументи, зазначені у позовній заяві, вказує на відсутність з боку ТОВ «ЛВН «ЛІМІТЕД» тих порушень, на які посилається відповідач, у зв`язку з чим просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Правом подання заперечень відповідач не скористався, однак суд дозволив Офісу ВПП ДФС надати додаткові письмові пояснення щодо викладених у позовній заяві та відповіді на відзив доводів позивача, які відповідачем були надані суду 30.09.2019 року. Зокрема, у них представник відповідача акцентує увагу на наявність достатніх підстав передбачених п. 58.1 ст. 58 ПК України, які б давали можливість прийняти оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № . Відповідач зазначає, що оскільки під час фактичної перевірки було встановлено порушення податкового законодавства та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тому у відповідності до ст. 54 та ст. 116 ПК України Офіс ВПП ДФС правомірно виніс рішення саме у формі податкового повідомлення - рішення. Разом із цим, відповідач вказує, що таке рішення було винесено правомочним органом зважаючи на те, що Офіс ВПП ДФС є органом доходів та зборів, на обліку в якому позивач перебуває.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті на 02.10.2019 року. В подальшому, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 16.10.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Просили суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» зареєстроване як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.04.2014 року, та перебуває на податковому обліку в Офісі ВПП ДФС з 28.04.2014 року. Основним видом діяльності товариства є: 11.01 дистиляція, ректифікація та змішування спиртових напоїв.

ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на виробництво алкогольних напоїв № 53, виданої ДФС України з терміном дії з 04.08.2014 року по 04.08.2019 року. Також у товариства наявна ліцензія на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту) №100083, видана ДФС України з терміном дії з 11.07.2014 року по 11.07.2019 року, яка надає право здійснювати оптову торгівлю алкогольними напоями вітчизняного та імпортного виробництва.

В період часу з 15.05.2019 по 23.05.2019 посадовими особами Державної фіскальної служби України проведена фактична перевірка господарської одиниці за адресою: Вінницька область, м. Немирів, вул. Українська, 14, що належить ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами та пального.

За наслідками проведеної перевірки складений Акт від 24.05.2019 № 24/12-01-02/39195903, яким встановлено порушення ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» п. 226.6 ст. 226 ПК України, ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481), а саме: зберігання у складі готової продукції алкогольних напоїв без марок акцизного податку згідно інвентаризаційного опису б/н від 16.05.2019 року та ч. 3 ст. 16 цього Закону щодо подання звіту про обсяги обігу алкогольних напоїв за встановленою формою, але з недостовірними відомостями щодо періоду, що перевіряється (в графі 3, 4, 5 звіту за формою № 1-ОА (місячна) не відображені дані щодо зберігання та руху алкогольних напоїв у відповідності до регістрів бухгалтерського обліку підприємства).

Не погоджуючи із висновками акту перевірки, позивачем подані свої заперечення, які розглянуті ДФС України 26.06.2019 року у присутності уповноваженого представника ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД», про що останнього повідомлено листом від 05.07.2019 № 31096/16199-99-12-01-04-15.

Як слідує зі змісту даного листа, ДФС України за результатами розгляду поданих заперечень та додаткових матеріалів виклала акт перевірки в новій редакції, згідно якого проведеною перевіркою встановлено:

- порушення ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» вимог п. 226.6 ст. 226 ПК України, ст. 11 Закону № 481, а саме: зберігання у складі готової продукції алкогольних напоїв без марок акцизного податку згідно з Інвентаризаційним описом б/н від 16 травня 2019 року 1800 пл. горілки «НЕМІРОФФ ДЕ ЛЮКС» місткістю 1,0 л (дата виробництва 13.12.2018) та 40 пл. настоянки «Українська медова з перцем» місткістю 0,7 л (дата виробництва 04.12.2018);

- порушення вимог ч. 3 ст. 16 Закону № 481 щодо подання звіту про обсяги обігу алкогольних напоїв за встановленою формою, але з недостовірними відомостями за перевіряємий період (у графах 3-5 звіту № 1-ОА (місячна) не відображені дані щодо зберігання та руху алкогольних напоїв у відповідності до регістрів бухгалтерського обліку підприємства).

За таких обставин ДФС України викладені висновки Акта перевірки наступним чином:

- за порушення ст. 11 Закону № 481 передбачена відповідальність згідно ст. 17 цього ж Закону;

- за порушення ч. 3 ст. 16 Закону № 481передбачена відповідальність згідно ст. 17 цього ж Закону.

02.07.2019 року Офісом ВПП ДФС на підставі акту перевірки від 24.05.2019 року № 24/12-01-02/39195903 та висновку ДФС України від 27.06.2019 року на заперечення позивача, прийнято податкове повідомлення - рішення за № , яким до ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 741430,40 грн.

Згідно розрахунку штрафних санкцій до даного рішення, за порушення п. 226.6 ст. 226 ПК України, ст. 11 Закону № 481до позивача застосовані штрафні санкції згідно абз. 16 ст. 17 Закону № 481 у розмірі 200 відсотків від вартості алкогольних напоїв, що зберігалися без марок акцизного податку: 234715,20 х 2 = 469430,40 грн. А за порушення вимог ч. 3 ст. 16 Закону № 481застосовано штрафні санкції згідно абз. 19 ст. 17 Закону № 481 17000 грн. за кожен звіт форми №1-ОА з недостовірними відомостями, що в цілому становить 272000 грн. (17000 х 16 звітів).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Щодо обставин зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку. Так, як встановлено судом та випливає із матеріалів справи, на підставі розпорядчого документу ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» від 15.05.2019 № 68-НО робочими інвентаризаційними комісіями підприємства у присутності представників ДФС України було проведено інвентаризацію спирту, водно-спиртових розчинів та готової продукції в місцях зберігання. При цьому відповідач повністю визнає той факт, що жодних розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю підакцизних товарів у місцях їх зберігання не встановлено.

У той же час посилаючись на інвентаризаційний опис від 16.05.2019 б/н відповідач вважає, що перелік алкогольних напоїв (крім позицій № 67 та № 144 цього опису) призначені для експорту та реалізації магазинам безмитної торгівлі, тобто зберігалися згідно чинним законодавством України під митним контролем. Однак, позиції 67 та 144 цього опису, а саме: 1800 пл. горілки «НЕМІРОФФ ДЕ ЛЮКС» місткістю 1,0 л (дата виробництва 13.12.2018) та 40 пл. настоянки «Українська медова з перцем» місткістю 0,7 л (дата виробництва 04.12.2018) на думку відповідача зберігалися без марок акцизного податку.

Так, відповідно до п.п. 14.1.107 ст. 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Дійсно, пунктом 226.6 ст. 226 ПК України унормовано, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць.

У той же час пунктом 226.10 ст. 226 ПК України визначені випадки, при яких не підлягають маркуванню, зокрема алкогольні напої і тютюнові вироби, які постачаються для реалізації магазинам безмитної торгівлі безпосередньо вітчизняними виробниками такої продукції за прямими договорами, укладеними між вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів і власниками магазинів безмитної торгівлі.

Відповідно до Указу Президента України від 18 вересня 1995 року N 849/95 «Про запровадження марок акцизного збору на алкогольні напої та тютюнові вироби» (чинного на момент проведення перевірки), алкогольні напої та тютюнові вироби, виготовлені з метою експорту, не підлягають маркуванню українськими марками акцизного збору (п. 3 Положення про марки акцизного збору).

Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 213.2.1 пункту 213.2 статті 213 ПК України до операцій з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню віднесено вивезення (експорту) підакцизних товарів (продукції) платником податку за межі митної території України.

Аналіз наведених положень діючого податкового законодавства дає підстави суду зробити висновок про те, що оскільки вивезення підакцизних товарів за межі митної території України не є об`єктом оподаткування акцизним податок, тому і відсутня необхідна мета за для якої маркуються алкогольні вироби. Відтак, експортна продукція не підлягає маркуванню українськими марками акцизного податку.

Як зазначено у абз. 15 ч. 1 ст. 11 Закону № 481 продукція, призначена для експорту, розливається у тару та маркується згідно з умовами відповідної угоди на експорт.

Тобто експортна продукція маркується марками акцизного податку (не українськими, а країни призначення) лише тоді, коли це прямо передбачено експортними контрактами та за умови надання останніх покупцем.

Судом встановлено, що зазначені в акті перевірки алкогольні напої (позиції № 67 та № 144 Інвентаризаційного опису від 16.05.2019 б/н), а саме: 1800 пл. горілки «НЕМІРОФФ ДЕ ЛЮКС» місткістю 1,0 л та 40 пл. настоянки «Українська медова з перцем» місткістю 0,7 л були виготовлені позивачем та призначені для експорту згідно умов Контракту № 02-07-2014/NIvL-LVNLTD від 02.07.2014 року, укладеного між ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» (продавець) та Компанією Nemiroff Investments Limited (експортер) (т. 1 а.с. 228-236).

Так, як слідує зі змісту пунктів 4.1, 4.2.1 цього Контракту, строк поставки та всі необхідні умови, пов`язані із датою, кількістю товару, його ціною та іншими умовами, зазначаються в замовленні на поставку товару, який направляється експортером на адресу продавця.

При цьому, в процесі дослідження судом доказів встановлено, що відносно експортної продукції - 40 пл. настоянки «Українська медова з перцем» місткістю 0,7 л наявне замовлення № 1_2018 Monolit (Іспанія) від 22.11.2018, що передує даті виробництва даного товару (04.12.2018). А щодо 1800 пл. горілки «НЕМІРОФФ ДЕ ЛЮКС» місткістю 1,0 л наявне замовлення №12_2018 Caspirits від 10.12.2018, що також передує даті виробництва товару (13.12.2018). Вказані замовлення не містять додаткових умов щодо маркування товару акцизними марками країни призначення.

Як з`ясовано судом, фактично єдиною підставою за наявності якої відповідач не визнає вказані алкогольні напої як такі, які призначались на експорт, є та обставина, що за умовами Контракту № 02-07-2014/NIvL-LVNLTD від 02.07.2014 року строк поставки товару не повинен становити 35 календарних днів від отримання замовлення.

Однак, на переконання суду, такі доводи Офісу ВПП ДФС є безпідставними, оскільки згідно п. 4.2.3 експортного Контракту, виконання замовлення в більший строк можливо на основі попередньої згоди сторін. Більше того, відносини, які виникли між позивачем, як продавцем та експортером є договірними, тобто їх виконання обумовлюється виключно домовленостями між сторонами, в тому числі і щодо відповідальності. При цьому, положення цього Контракту щодо строків поставки товару аж ніяк не впливають на його предмет продаж на експорт лікеро-горілчаних виробів, вироблених позивачем.

Більше того, в ході розгляду справи встановлено, що дані алкогольні напої, відносно яких виник спір (позиції № 67 та № 144 Інвентаризаційного опису від 16.05.2019 б/н) в повному обсязі відвантажені позивачем на експорт, що вкотре підтверджує їх експортне призначення, та, у зв`язку з цим, відсутність необхідності їх маркування марками акцизного податку.

Також суд не може залишити поза увагою і ту обставину, що 15 травня 2019 року посадовими особами відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято участь в інвентаризації спирту етилового ректифікованого, незавершеного виробництва та алкогольних напоїв на ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» станом на 15.05.2019 р. за адресою, м. Немирів, вул. Українська, 14, та будь-яких порушень, в тому числі і щодо зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку, встановлено не було, про що складено довідку від 16.05.2019 року.

За наведених вище обставин суд доходить висновку про відсутність з боку ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» порушень передбачених п. 226.6 ст. 226 ПК України та ст. 11 Закону № 481, як наслідок відсутність підстав у відповідача для застосування до позивача фінансові санкції згідно ст. 17 Закону № 481 в сумі 469430,40 грн. (234715,20 х 200 відсотків). Отже, в цій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № є протиправним.

Щодо іншого порушення, зазначеного в акті перевірки від 24.05.2019 пов`язаного із зазначенням позивачем недостовірних відомостей в графах 3-5 звіту форми № 1-ОА, судом враховано наступне.

Так, як уже наголошувалося судом вище, позивач здійснює свою діяльність як виробник алкогольних напоїв та одночасно має право оптової торгівлі алкогольними напоями власного виробництва на підставі відповідних ліцензій.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону № 481 суб`єкти господарювання, які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

На виконання вказаної норми наказом Міністерства фінансів України № 49 від 11.02.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2016 №340/28470 (далі Наказ № 49), затверджено такі, що додаються, зокрема: форму звіту № 2-РС "Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв"; Порядок заповнення форми звіту N 2-РС "Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв"; форму звіту N 1-ОА "Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі"; Порядок заповнення форми звіту N 1-ОА "Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі".

Як зазначає відповідач, з моменту отримання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв та оптової торгівлі алкогольними напоями ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» подає належним чином заповнені звіти за формою № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв». У той же час позивач, як виробник алкогольної продукції, фактично здійснює її безоплатне відвантаження (переміщення) від цеху розливу до складу готової продукції, що в розумінні п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України вважається реалізацією підакцизних товарів, у зв`язку з чим останній має також заповнювати графи 3, 4, 5 звіту № 1-ОА (залишок продукції на початок звітного місяця, обсяги придбання алкогольних напоїв у звітному місяці)

Із цього приводу суд звертає увагу на таке.

Згідно ч. 13 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання, які отримали ліцензії на виробництво алкогольних напоїв здійснюють поставку цієї продукції суб`єктам господарювання оптової і роздрібної торгівлі та іншим українським споживачам за наявності ліцензії на оптову торгівлю.

Тобто, право реалізовувати алкогольну продукцію власного виробництва виробник набуває лише у випадку отримання ліцензії на оптову торгівлю.

Так, звіти за формою № 2-РС містять відомості про показники обсягів виробництва та реалізації алкогольних напоїв безпосередньо самим виробником. У той же час звіти за формою № 1-ОА стосуються інформації про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі. Аналіз форм даних звітів, затверджених Наказом № 49 вказує на те, що, наприклад в графі 4 розділу 1 форми звіту № 2-РС зазначається залишок алкогольних напоїв на початок звітного місяця в місцях зберігання. Такі ж самі відомості про залишок продукції на початок звітного місяця зазначаються в графі 3 розділу 1 форми звіту № 1-ОА, однак лише з тією поправкою, що в цьому звіті зазначаються лише ті алкогольні напої, які були придбані суб`єктом господарювання в оптовій мережі (на відміну від звіту форми № 2-РС, де в графі 4 чітко зазначаються відомості про кількість вироблених позивачем алкогольних напоїв в місцях зберігання на початок звітного місяця).

Графи 4 та 5 розділу 1 форми звіту № 1-ОА стосуються показників про обсяги придбання алкогольних напоїв у звітному місяці.

З цього приводу слід звернути увагу на те, що згідно Порядку заповнення форми звіту № 1-ОА, затвердженої Наказом № 49, у графі 4 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв усього за звітній період суб`єктом господарювання, який здійснює оптову торгівлю алкогольними напоями; у графі 5 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв суб`єктом господарювання у підприємства оптової торгівлі у звітному місяці.

Тобто, графи 4, 5 розділу І форми звіту № 1-ОА заповнюються за фактом «придбання» алкогольних напоїв у контрагентів, перелік яких зазначається у наступних розділах ІІ та ІІІ форми звіту № 1-ОА. Це також випливає із п. 5 «Загальні положення» Порядку заповнення форми звіту № 1-ОА, де вказано, що інформація у розрізі контрагентів подається згідно розділами ІІ та ІІІ Звіту.

При цьому суд враховує, що визначення терміну «контрагент» ні в Законі № 481 ні в Наказі № 49 ні в самому Податковому кодексу не наведено. З положень загального законодавства та усталеної ділової практики під терміном «контрагент» розуміється особа, яка є другою стороною правочину.

Однак, у випадку, що має місце у спірній ситуації позивач є виробником алкогольних напоїв та одночасно здійснює їх оптову торгівлю. Відтак, здійснюючи власний цикл виробництва, він не придбаває алкогольні напої, оскільки саме для придбання має дотримуватись умова наявності іншої сторони правочину. А тому і графи щодо обсягу придбання алкогольних напоїв форми звіту № 1-ОА не можуть бути заповнені позаяк відсутній сам факт їх придбання у контрагентів.

Отже, на переконання суду в розрізі ч. 13 ст. 15 Закону № 481 для виробника алкогольних напоїв пріоритетною є саме ліцензія на виробництво алкогольних напоїв, а ліцензія на право здійснення оптової торгівлі є похідною, яка забезпечує можливість реалізації виробленої продукції. Відтак форма звіту № 1-ОА не може дублювати форму звіту № 2-РС в тому числі по залишкам продукції і в ній має зазначатись лише та інформація яка не міститься в формі звіту № 2-РС. Це пояснюється також і тим, що повторне зазначення залишку алкогольної продукції в графі 3 розділу 1 форми звіту № 1-ОА, при тому, що аналогічні відомості уже зазначались позивачем в графі 4 розділу 1 форми звіту № 2-РС, призведе до ситуацію, при якій позивач задекларує наявність у залишках продукції якої по факту не буде існувати, оскільки відсутнє її фактичне придбання у оптовій мережі.

Тобто, в цьому випадку можливе декларування лише тієї продукції, яка не вироблялась позивачем, а була придбана ним у інших суб`єктів господарювання оптової мережі. Проте, таких обставин в ході проведення перевірки податковий орган не з`ясував.

У судовому засіданні представники відповідача переконували суд, що реалізація підакцизних товарів, тобто алкогольної продукції в розумінні п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України є, в тому числі, і їх безоплатне відвантаження, що має місце у ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» при переміщенні алкогольної продукції між двома матеріально-відповідальними особами: перший по цеху розливу, а другий по складу готової продукції.

Проте, з такими доводами суд погодитись не може.

Як уже зазначалося судом вище, згідно п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Тобто реалізація алкогольних напоїв, як підакцизних товарів, здійснюється у спосіб їх відвантаження.

Згідно з п. 230.15 ст. 230 ПК України під час відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів заповнюється товарно-транспортна накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового та алкогольних напоїв, в якій представник контролюючого органу на акцизному складі робить відмітку про погодження відпуску шляхом проставляння штампа "Виїзд дозволено" та особистого підпису, зазначення часу виїзду з акцизного складу та показників пробігу транспортного засобу, а також здійснює запис у журналі реєстрації відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Відтак, аналіз даних положень податкового законодавства вказує на те, що під час реалізації алкогольних напоїв оформлення товарно-транспортної накладної є обов`язковою, відповідно - її наявність є обов`язковою підставою для відображення в звіті № 1-ОА обсягу придбаних алкогольних напоїв (графи 4, 5, 6).

Крім того, відповідно до визначення термінів наведених в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. В той же час господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З цього приводу слід зазначити, що переміщення алкогольних напоїв з виробництва на склад оптової продукції (акцизний склад) не супроводжується зміною в структурі активів та зобов`язань ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД». З огляду на це, посадовими особами ДФС під час проведення перевірки та складення акту перевірки не взято до уваги той факт, що в момент передачі алкогольних напоїв з виробництва товарно-транспортна накладна не оформляється, у позивача не відбувається змін в структурі активів та зобов`язань, а відтак у товариства відсутні підстави для відображення звіті № 1-ОА обсягів придбання алкогольних напоїв від виробника та усього, без купівлі (придбання, відвантаження) таких у іншого суб`єкта господарювання.

Стаття 17 Закону № 481 передбачає відповідальність суб`єктів господарювання у випадку неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії.

Враховуючи той факт, що подані ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» звіти за формою № 1-ОА (місячна) не містить недостовірних відомостей, позаяк у позивача відсутні підстави відображати відомості у відповідних графах щодо обсягу придбання алкогольних напоїв, так як останній таких дій не здійснював, як і відсутня необхідність зазначати відомості щодо залишку продукції на початок звітного місяця, тому відсутні підстави для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481.

Наведені вище обставини вказують на те, що податкове повідомлення рішення Офісу ВПП ДФС від 02.07.2019 року № про застосування до ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 741430,40 грн. в цілому є протиправним, а тому підлягає скасуванню судом.

Разом із тим суд вважає необґрунтованими інші доводи позивача про відсутність повноважень у відповідача на прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та винесення його не у тій формі, що передбачена ст. 17 Закону № 481.

Так, з цього приводу суд звертає увагу позивача, що у відповідності до п. 116.1 ст. 116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

В то же час положеннями ч. 4 ст. 17 Закону № 481 визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до Положення про Офіс ВПП ДФС, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України № 374 від 14.06.2018, Офіс великих платників є органом доходів і зборів, який забезпечує реалізацію повноважень ДФС у взаємовідносинах з великими та іншими платниками та здійснює їх податкове супроводження. Офіс здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого законом покладено на ДФС.

Враховуючи той факт, що відповідач Офіс ВПП ДФС є органом доходів та зборів, тому в межах своїх повноважень, визначених ст.ст. 54, 116 ПК України має належні та достатні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення згідно ч. 4 ст. 17 Закону № 481.

Як зазначено у частині другій статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог встановлених частиною другої статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача. Відповідно, заявлений позивачем адміністративний позов належить задовольнити.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11121,45 грн., сплачені згідно платіжного доручення № 7195 від 16.07.2019, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 02.07.2019 року № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН ЛІМІТЕД" ( ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 11121 (одинадцять тисяч сто двадцять одну) гривню 45 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ().

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28.10.19.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН ЛІМІТЕД", , місцезнаходження юридичної особи: 21050, м. Вінниця, вул. Миколи Оводова, 38;

Відповідач: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, , місцезнаходження юридичної особи: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович