Справа № 212/6568/19
Суддя: Пустовіт О. Г.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/6568/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Пустовіта О.Г., секретаря судового засідання Горбунової Л.С., розглянувши без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 батальйону 1 роти Полку патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області сержанта поліції Кочмала Іллі Владиславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.07.2019 року серії ЕАВ №1374574,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 29.07.2019 відповідачем щодо неї складено постанову про накладання адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено штраф у розмірі 255 грн., за порушення п. 8.4 ґ ПДР України. Вона зазначає, що 29.07.2019 приблизно о 10 годині 00 хвилин позивач дійсно знаходився на проїзній частині пр. 200-річчя Кривому Рогу (навпроти будинку № 7Д), однак фактично не міг порушити вимоги дорожнього знаку 5.41.1 Правил дорожнього руху, (5.41.1 "Пункт зупинки автобуса". Знак позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів), оскільки, у вказаному місці навіть немає такого дорожнього знаку (додаток кольорова фото-таблиця). На проїзній частині пр. 200-річчя Кривому Рогу, навпроти будинку № 7Д встановлений лише дорожній знак 5.43.1. Правил дорожнього руху, (5.43.1 "Пункт зупинки тролейбуса". Знак позначає початок посадкового майданчика тролейбуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів.).

Ухвалою судді від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовних вимог позивача не визнав, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови.

Позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі та просила про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, скористався правом надання відзиву.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, відеозапис, судом встановлено такі обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно постанови серії ЕАВ № 1374574 ОСОБА_1 29.07.2019 року о 10:08:16 керуючи тз по прос. 200-річчя Кривого Рогу, 7Д в м. Кривий Ріг, порушив вимогу дорожнього знаку 5.41.1, а саме здійснив зупинку в зону дії знаку, чим порушив п. 8.4. ґ. ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, постанова не містить даних про те, які докази додаються до постанови (рапорти, пояснення свідків, тощо).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі-Правила).

Відповідно до п. 1.9. Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.41 ЗУ «Про дорожній рух» розташування зупинок транспортних засобів загального користування а також питання організації дорожнього руху регулюються «Правилами дорожнього руху».

П.8.1 Правил встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється, крім іншого, за допомогою дорожніх знаків.

Цими ж Правилами введені інформаційно-вказівні знаки.

П.8.4 «ґ» визначено, що «інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху а також інформують учасників дорожнього руху про розташування... різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила».

До цієї категорії знаків відносяться, крім іншого, знаки «Місце зупинки автобуса» - п.5.41 Правил, п.5.42 Місце зупинки трамвая» і 5.43 «Місце зупинки тролейбуса». Тобто, вказані знаки інформують про розташування місць зупинки громадського транспорту де діють спеціальні правила, у т.ч. п.15.9 «е» яким заборонена зупинка автотранспорту ближче ЗО м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли його немає - ближче 30 м. від дорожнього знаку такої зупинки з обох сторін.

Більш детальні вимоги як до цих знаків так і їх обов`язкової наявності містяться в ДСТУ 4100-2002. «Цей стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються. Вимоги цього стандарту є обов`язковими».

П. 10.7.37 стандарту зазначено «Знаки 5.41 «Місце зупинки автобуса», 5.42 Місце зупинки трамвая» і 5.43 «Місце зупинки тролейбуса» повинні застосовуватись для позначення зупинкових пунктів відповідних видів транспортних засобів, що рухаються з встановленими маршрутами.

Знаки 5.41-5.43 встановлюються на ближньому за напрямком руху транспортних засобів краю зупинкового пункту.

Якщо знаки 5.41-5.43 встановлюються на павільйоні, то їх належить розташувати над краєм павільйону, повернутим у бік транспортних засобів, що наближаються до нього.

Введені додаткові вимоги для зупинок транспорту загального користування і ДБН 2.3.4.-2000 «споруди транспорту «Автомобільні догороги»

Так, п.8.9 ДБН передбачено, що «зупинові майданчики слід віддаляти від основної смуги руху по довжині майданчика на автомобільних дорогах 1 і 2 категорії розділювальною смугою завширшки 0,75 м.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Статтею 77 ч.2 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що «суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення»

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті`встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази. на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Натомість, суд вважає за необхідним при прийнятті рішення дотриматись критерію «поза усяким сумнівом».

Аналізуючи законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає зазначити наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно пп. 8.1-8.3 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання,

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки тощо, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що інспектор патрульної поліції, здійснюючи контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, наділений повноваженнями з розгляду відповідної категорії справ, та в процесі їх вирішення зобов`язаний встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас, такі дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілого, поясненнями свідка, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст.77 КАС України ).

В оскаржуваній постанові зазначено порушення - "здійснив зупинку в зону дії знаку" при цьому конкретна відстань не вказана.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.05.2018 року у справі №404/34/05/16-а, пунктом 15.9 (е) ПДР України однозначно визначено, що відстань у 30 метрів визначається від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, і лише у разі їх відсутності визначається від дорожнього знака, яким позначена зупинка маршрутних транспортних засобів.

З наданого до відзиву відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, не вбачається, щоб інспектором поліції було здійснено замір відстані від дорожнього знаку 5.41.1 ПДР, заміри не оголошувались, в постанові навіть не зазначено, на якій саме відстані знаходився автомобіль.

Також суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі №216/526/16-а, що належним доказом правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, щодо порушення правил зупинки транспортних засобів, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, постанова про накладення адміністративного стягнення за відсутності інших фактичних даних вчинення адміністративного правопорушення, не є належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Резюмуючи викладене, слід зробити висновок, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Водночас, суд вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, після його прийняття норми КУпАП, зокрема ст. 258 КУпАП, зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Згідно пунктів 4,5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 №1395, інспектор патрульної поліції складає постанову про накладення адміністративного стягнення за частинами 1,2, 3 ст.122 КУпАП без складання протоколу.

Стаття 286 КАС України дозволяє суду скасувати рішення суб`єкта владних повноважень рішення та прийняти один із пропонованих даною нормою варіантів, у тому числі і закрити провадження у справі, у випадку відсутності у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 29.07.2019 року серії ЕАВ № 1374574.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, позов підлягає задоволенню частково шляхом скасування постанови та закриття провадження у справі.

При поданні позову позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 2, 9,72, 77, 78, 242-246, 250, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського 2 батальйону 1 роти Полку патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області сержанта поліції Кочмала Іллі Владиславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 2 батальйону 1 роти Полку патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області сержанта поліції Кочмала Іллі Владиславовича серії ЕАВ №1374574 від 29.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський 2 батальйону 1 роти Полку патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області сержанта поліції Кочмал Ілля Владиславович, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11.

Повне рішення складено та підписано без його проголошення 29 жовтня 2019 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт