Справа № 120/2938/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2019 р. Справа № 120/2938/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

13.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона як потерпіла від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку.

27.06.2019 року за результатом розгляду її заяви, відповідач прийняв рішення №80 яким відмовив у призначенні позивачу такої пенсії. Вказує, що причиною такої відмови стало те, що на думку пенсійного органу, вона в період з 25.08.1983 по 30.06.1989 роки навчалася в Вінницькому медичному інституті, тобто не в зоні посиленого радіологічного контролю, а тому вказаний період не може бути врахованим до періоду проживання (роботи) на території посиленого радіологічного контролю.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки періоди її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю підтверджуються довідкою Ладижинської міської ради від 25.03.2019 за №637, а також посвідченням громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1 , в зв`язку з чим звернулась з цим позовом до суду в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №80 від 27.06.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком, згідно ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 5 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію за віком, відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з 17.06.2019 року.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну у якому відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема вказує, що в розумінні ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, якщо постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах на момент аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи, але не більше 5 років. Призначення та виплата пенсій такій категорії осіб провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, під час дослідження доданих до заяви про призначення пенсії, документів, зокрема трудової книжки позивача було встановлено, що в період з 25.08.1986 по 30.06.1989 роки вона навчалася в Вінницькому медичному інституті, тобто не в зоні посиленого радіологічного контролю.

За таких обставин, відповідач вважає, що підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відсутні та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази наявні в матеріалах справи встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року №106, м.Ладижин, Тростянецького району Вінницької області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії в наслідок аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 являється особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки Ладижинської міської ради від 25.03.2019 року №637, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 з 26.11.1981 по 23.09.1986 р., з 11.11.1986 р. по 12.10.1995 р., з 17.10.1995р. по даний час.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , що у період з 25.08.1983 року по 30.06.1989 року вона навчалась в Вінницькому медичному інституті.

20.06.2019 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

27.06.2019 року відповідачем прийнято рішення №80 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що оскільки подані позивачем документи, довідка Ладижинської міської ради від 25.03.2019 року №637 та записи трудової книжки серії НОМЕР_3 , суперечать один одному та є свідченням того, що в період свого навчання в Вінницькому медичному інституті з 25.08.1983 року по 30.06.1989 року позивач не могла одночасно постійно проживати в зоні посиленого радіологічного контролю. Відповідно станом на 01.01.1993 року документально не підтверджено 4 роки роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 цього Закону. Зокрема, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року.

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді:

а) державні пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст. 55 цього Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 року і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Тобто, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI внесені зміни до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: жінкам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, спірним у даних правовідносинах є підтвердженість та достатність періоду проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіологічного контролю в розумінні ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Тому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі - Порядок №22-1) документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки Ладижинської міської ради від 25.03.2019 року №637 засвідчується фактично факт реєстрації позивача у період починаючи з 26.11.1981 по 23.09.1986 р., з 11.11.1986 р. по 12.10.1995 р., з 17.10.1995р. по даний час в місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області, яке відносилось до населеного пункту №4.

Однак, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у період з 25.08.1983 р. по 30.06.1989 р. навчалась в Вінницькому медичному інституті.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач в період з 25.08.1983 року по 30.06.1989 року знаходилась на навчанні у Вінницькому медичному інституті на денній формі навчання, а тому не могла постійно проживати в м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області, що суперечить вимогам п.2 ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Також, суд звертає увагу на те, що відстань від м. Вінниці до місця проживання позивача м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області становить щонайменше 106 кілометрів, що унеможливлює одночасно знаходитись на навчанні у Вінницькому медичному інституті на денній формі навчання та постійно проживати в м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області.

Більше того, довідка Ладижинської міської ради від 25.03.2019 за №637 не підтверджує факту саме постійного місця проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 , а свідчить лише про місце реєстрації.

Враховуючи, що належними доказами не підтверджено факт постійного проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю, пенсійний орган, на думку суду, правомірно відмовив у призначенні пільгової пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулюються Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 документ, який засвідчує особливий статус особи, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 від 09.03.1988 року, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування, (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням В-1 № НОМЕР_4 від 1 листопада 1992 року, та не надала доказів постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю понад чотири роки, вона не має права на зниження пенсійного віку.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 120/1251/19-а.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 22.10.2019 року

Суддя Дончик Віталій Володимирович