Справа № 160/1873/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2019 року Справа № 160/1873/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Ткач Л.А.
представника позивача Свінухова О.В.
представника відповідача Кобилецького О.І.
представника третьої особи Пащенка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Проско ресурси до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Арегріон Україна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
26.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (далі ТОВ Проско ресурси, позивач) з позовом до Державної служби геології та надр України (далі відповідач), в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог від 04.09.2019 року:
Ухвалою суду від 22.03.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 22.04.2019 року було задоволено клопотання відповідача та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 27.05.2019 року залучено до участі у справі № 160/1873/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Арегріон Україна.
19.06.2019 року третьою особою подано до суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заява про уточнення позовних вимог від 21.05.2019 року не може бути задоволена судом, оскільки фактично є новим позовом з новим предметом та підставами. Вважає, що наказ Державної служби геології та надр України № 489 від 19.12.2016 року в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року та в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси, є правомірним та таким, що винесено за наявності підстав, а саме, порушень п.п. 1, 3, 4 п. 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615. Крім того, вказує, що не може бути доказом усунення порушень та підставою для поновлення дії дозволів лист від 16.01.2017 року № 16/0117-13 з повідомленням про укладення договорів на проведення робіт з повторної експертизи та оцінки запасів корисних копалин.
24.06.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в яких вказано, що посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 р. № 264 Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин є безпідставними, оскільки така втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 р. № 1236 Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, наведені у позові.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.
Третя особа просила у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, викладені у письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 24.02.2009 Товариством з обмеженою відповідальністю Проско Ресурси отримано спеціальні дозволи на користування надрами з терміном дії до 24.09.2017 року:
- № 4921 на ділянку надр: Просянське родовище ділянка Вершинська;
- № 4922 на ділянку надр: Просянське родовище ділянка Західно-Дібровська.
Наказом Державної служби геології та надр України № 489 від 19.12.2016 року Про встановлення термінів для усунення порушень зупинено дію спеціальних дозволів на користування надрами згідно з переліком, наведеним у додатку до наказу, зокрема, зупинено дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси, зупинено дії спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (пункт 27 та 28 додатку до наказу), та надано 30 календарних днів для усунення порушень (том 1 а.с. 22).
Згідно відомостей з офіційного сайту Державної служби геології та надр України, дія спеціальних дозволів на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року та № 4922 від 24.02.2009 року, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси, зупинена на підставі підпункту 1 пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615.
Наказом Державної служби геології та надр України № 66 від 07.02.2017 року частково замінено підстави для зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами, доповнено перелік порушень та підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами, зокрема, спеціальних дозволів на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року та № 4922 від 24.02.2009 року, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (пункт 2, 3 додатку до наказу), а саме, доповнено підстави для зупинення дії дозволів підпунктами 3 та 4 пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615 (том 1 а.с. 127).
Листом від 16.01.2017 року № 16/01/17-3 ТОВ Проско ресурси повідомлено відповідача про те, що на виконання наказу від 19.12.2016 року № 489 укладено договори з ТОВ Форвард Інвест на проведення робіт з повторної державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин по Просянському родовищу каолінів (ділянки Вершинська та Західно-Дібровська). Враховуючи викладене просило поновити дію спеціальних дозволів № 4921 від 24.02.2009 року та № 4922 від 24.02.2009 року (том 1 а.с. 21).
Листом Державної служби геології та надр України № 5743/13/14-17 від 13.03.2017 року повідомлено позивача, що наказом Державної служби геології та надр України № 66 від 07.02.2017 року внесено зміни до пунктів 2, 28 додатка до наказу від 19.12.2016 року № 489 у графі переліку підстав для зупинення та надано 30 календарних днів для усунення порушень (том 1 а.с. 129).
Наказом Державної служби геології та надр України № 237 від 18.05.2017 року Про встановлення термінів для усунення порушень встановлено термін для усунення порушень законодавства про надра надрокористувачам, зокрема, ТОВ Проско ресурси усунути порушення вимог статті 24, 28 Кодексу України про надра (том 1 а.с. 195).
Вказана обставина встановлена у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року, у справі № 160/2450/19.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі № 160/2450/19 визнано протиправними дії Державної служби геології та надр України щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси заяв з доданими документами від 27.12.2018р. вх. № 24686/02/12-18 та вх. № 24687/02/12-18, та зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Проско ресурси від 27.12.2018р. вх. № 24686/02/12-18 та вх. № 24687/02/12-18 та прийняти рішення у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд керується наступним.

Відповідно до абзацу 3 статті 14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування, серед іншого, для видобування корисних копалин.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 15 Кодексу України про надра надаються у постійне або тимчасове користування. Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Кодексу України про надра передбачено, що користувачі надр мають право на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами.

Частиною 8 статті 16 Кодексу України про надра визначено, що переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який наділений функціями для забезпечення реалізації державної політики у сфері надрокористування та діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 року № 1174 (далі - Положення № 1174).

Пунктами 9,10 Положення № 1174 визначено, що Держгеонадра України відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.

Підпунктом 12 пункту 4 Положення № 1174 встановлено, що Держгеонадра України відповідно до покладених завдань здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням.

Отже, зупинення і поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами віднесене чинним законодавством до компетенції Державної служби геології та надр України.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регулюються Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615 (далі - Порядок № 615).

Згідно з приписами статті 57 Кодексу України про надра Держгеонадра вправі тимчасово забороняти (зупиняти) користування надрами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 615 дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС і поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

Як встановлено судом, підставою для зупинення дії дозволів на користування надрами позивача стало порушення пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 року № 865.

Положенням про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 року № 865, визначено порядок і умови проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин (далі - Положення № 865).

Згідно з пунктом 25 Положення № 865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин") повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр, а також у разі: - коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством; - коли різниця у розмірі становить понад 20 відсотків порівняно з фактичними техніко-економічними та фінансовими показниками господарської діяльності, пов`язаної з видобуванням корисних копалин, а також коли зміни в технологічних схемах призводять до такої різниці.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 року № 1236 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", постанову Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 264 визнано такою, що втратила чинність з 12.01.2011 року (пункт 140).

Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06 вересня 2005 року, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом.

Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Конституційний Суд України у рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Крім того, у пункті 2 рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Водночас, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2010 року № 1236 зміни та доповнення до Положення № 865 не вносились, попередня редакція пункту 25 Положення не відновлювалась.

Враховуючи те, що постанова Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин", якою внесені зміни до пункту 25 Положення, втратила чинність 12.01.2011 р., а попередня редакція пункту 25 Положення № 865 не відновлювалась, відтак з цього моменту попередня та наступна редакції пункту 25 Положення № 865, не є чинними.

Відновлення чинності пункту 25 Положення № 865 мало місце лише у грудні 2017 року з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України Про внесення зміни до пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, якою пункт 25 Положення № 865 викладено у новій редакції.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року № 1108 "Про внесення зміни до пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин" внесено зміни до пункту 25 Положення № 865.

Відповідно до пункту 25 Положення № 865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року № 1108) повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться у разі перегляду вимог стандартів щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки, що призводять до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством.

Отже, після внесення до пункту 25 Положення № 865 змін від 18.12.2017 року проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр не є обов`язковим та безальтернативним, і здійснюється з конкретно визначених даним пунктом підстав.

Враховуючи, що інших підстав для проведення державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин, що зазначені в пункті 25 Положення № 865, відповідачем встановлено не було, суд дійшов висновку, що зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами позивача через не проведення обов`язкової експертизи після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 року № 1236, є протиправним.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що оскільки станом на час прийняття позивачем рішення про зупинення дії спеціальних дозволів № 4921 від 24.02.2009 року та № 4922 від 24.02.2009 року, а саме, 19.12.2016 року, норма пункту 25 Положення № 865 була нечинною, то фактично відсутні підстави вважати, що ТОВ Проско ресурси допустило порушення умов користування надрами та, відповідно, відсутні підстави для анулювання спеціального дозволу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 807/1332/17.

Більше того, судом встановлено, що ТОВ Проско ресурси розпочато процес проведення експертизи та оцінки, про що було повідомлено відповідача листом від 16.01.2017 року № 16/01/17-3.

Проте, у подальшому відповідачем були прийняті інші накази, якими постійно відтерміновувалося зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами для позивача.

Як встановлено судом, підставою для зупинення дії дозволів на користування надрами позивача стало порушення саме пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 року № 865. Порушення статей 24, 28 Кодексу України про надра не були підставою для зупинення дії дозволів на користування надрами позивача.

Суд зауважує, що наказами № 66 від 07.02.2017 року та № 237 від 18.05.2017 року фактично внесені зміни до наказу № 489 від 19.12.2016 року шляхом розширення кола порушень, які стали підставою для зупинення спеціального дозволу на користування надрами. Отже, наведеними наказами постійно відтерміновувалося зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами для позивача.

Як вбачається зі змісту наказу № 237 від 18.05.2017 року, останнім лише встановлено термін для усунення порушень законодавства про надра надрокористувачам, зокрема, ТОВ Проско ресурси, усунути порушення вимог статті 24, 28 Кодексу України про надра; дію дозволів ТОВ Проско ресурси № 4921 від 24.02.2009 року та № 4922 від 24.02.2009 року на користування надрами не зупинено.

Наказ № 237 від 18.05.2017 року містить лише посилання на лист ДФС України № 6896/5/99-99-12-03-04-16 від 26.04.2017 року без відповідного зазначення (розкриття змісту) порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами Кодексу України про надра та Порядку № 615 Державна служба геології та надр України не наділена правом на заміну підстави для зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами, доповнення переліку порушень та підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Пунктом 22 Порядку № 615 визначено, що дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

Отже, аналізуючи наведені положення законодавства, кожне окреме порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр, є окремою причиною - підставою для зупинення дії спеціального дозволу. Водночас Державна служба геології та надр України наділена повноваженнями перевіряти усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії, та в разі усунення поновлювати дію дозволу. Натомість, в даному випадку, органом з питань надання дозволу постійно розширювалось коло переліку порушень та підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами, що унеможливлює належне виконання вимог Державної служби геології та надр України в частині усунення порушень законодавства.

З огляду на наведене, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Проско ресурси не порушувало та виконало в повному обсязі вимоги пункту 25 Положення № 865, а тому відсутні підстави для зупинення спеціального дозволу на користування надрами.

У судовому засіданні 21.10.2019 року представником позивача додатково пояснено, що лист Державної служби геології та надр України № 5743/13/14-17 від 13.03.2017 року отримано невідомою особою 29.03.2017 року. Вказав, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на який посилається відповідач, не містить даних одержувача, зазначений у повідомленні підпис не відповідає підпису керівника ТОВ Проско ресурси, не містить підпису відповідального працівника поштового зв`язку.

У відповідь на лист № 16/01/17-3 від 16.01.2017 року відповідач не вчинив жодних дій та не надав жодної відповіді всупереч пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615. І лише у лютому 2019 року ТОВ Проско ресурси стало відомо, що дія обох спеціальних дозволів на користування надрами з моменту зупинення так і не була поновлена до дати закінчення їх дії. На підтвердження своїх тверджень, позивач надав суду роздруківки з сайту відповідача, які наявні в матеріалах справи.

Також зазначено, що а ні наказ № 66 від 07.02.2017 року, а ні наказ № 237 від 18.05.2017 року Державної служби геології та надр України не були вручені Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси.

Так, Державна служба геології та надр України в ході судового розгляду справи посилалась на те, що листом № 5743/13/14-17 від 13.03.2017 року було повідомлено позивача про те, що наказом № 66 від 07.02.2017 року внесено зміни до пунктів 2, 28 додатка до наказу від 19.12.2016 року № 489 у графі переліку підстав для зупинення та надано 30 календарних днів для усунення порушень, а рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор відправлення 330) підтверджено отримання такого листа позивачем 29.03.2017 року.

Проте, суд оцінює зазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення критично, оскільки воно не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, а саме: під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище (пункт 106).

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у справах "Bimer S.A. проти Молдови" №15084/03, параграф 49, від 10.07.2007 та "Megadat.com SRL проти Молдови" №21151/04, параграфи 62-63, від 08.04.2008, визначав ліцензію на здійснення господарської діяльності як "майно" у значенні Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до змісту статті 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відтак, безпідставне не поновлення уповноваженим суб`єктом владних повноважень дії дозвільного документа свідчить про незаконне втручання у право мирного володіння позивачем своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що накази Державної служби геології та надр України № 489 від 19.12.2016 року в частині п.п. 27, 28 додатку та № 66 від 07.02.2017 року в частині п.п. 2, 3 додатку, а також наказ № 237 від 18.05.2017 року в частині п.п. 3, 4 додатку є незаконними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Щодо вимоги в частині зобов`язання Державну службу геології та надр України продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (), та спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (), до 10.07.2020 року включно, суд вказує таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Пунктом 22 Порядку № 615 визначено, що дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

Тобто, Державна служба геології та надр України має виключну компетенцію в питаннях поновлення дії дозволу та визначення підстав, за яких дія дозволу поновлюється.

З урахуванням того, що підстави зупинення строку дії спеціальних дозволів на користування надрами позивача визнані судом неправомірними, зобов`язання відповідача продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року та спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси, не є, на переконання суду, втручанням у дискрецію органу з питань надання дозволу.

Проте, під час розгляду адміністративної справи, представником позивача не доведенно суду саме чому, продовження строку дії спецівального дозволу на користування надрами повинен бути до 10.07.2020 року включно, тому в частині встановлення строку саме до 10.07.2020 року, судом відмовленно у задоволенні позову.

Такий спосіб захисту на переконання суду свідчитиме про дотримання судом принципу справедливого суду.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частин 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Підсумовуючи викладене, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Проско ресурси підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 7 668,00 грн., що документально підтверджується квитанціями № 10376 від 26.02.2019 року, № 10400 від 26.02.2019 року, № 56197 від 21.05.2019 року, № 56209 від 21.05.2019 року.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 6 723,50 грн. підлягає стягненню з Державної служби геології та надр України за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Проско ресурси до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Арегріон Україна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 489 від 19.12.2016 року, в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси () та в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси ().

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 66 від 07.02.2017 року, в частині часткової заміни підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами, доповнення переліку порушень та підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (), та в частині часткової заміни підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси ().

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 237 від 18.05.2017 року, в частині, що стосується спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси () та спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси ().

Зобов`язати Державну службу геології та надр України продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 4921 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (), та спеціального дозволу на користування надрами № 4922 від 24.02.2009 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю Проско ресурси ().

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Проско ресурси (адреса: м. Дніпро, вул. Рогальова, буд. 21-А, 49044; ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6 723, 50 грн. (шість тисяч сімсот двадцять три гривні 50 копiйок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України (адреса: м. Київ, 03680, вул. Ежена Потьє, 16; ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2019 року.

Суддя І.О. Лозицька