Справа № 420/4221/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4221/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Любімової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВЕП ГУНП в Одеській області" в частині п.2 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби рядового поліції ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.11.2018р. №1763 о/с в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 зі служби в поліцї за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поновлення рядового поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочиності Головного управління Національної поліції в Одеській області або на рівнозначній посаді, стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 22.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду п.1 позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду та за заявою представника позивача поновлено строк звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВЕП ГУНП в Одеській області" в частині п.2 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби рядового поліції ОСОБА_1 , визнання протиправним.

Ухвалою суду від 19.09.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскарженими наказами та вважає, що вони підлягають скасуванню, посилаючись на те, що, на його думу, вони прийняті з порушенням встановленої законом процедури, безпідставно та упереджено. Позивач зазначив, що слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів

прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проводилося досудове

розслідування кримінального провадження №0000462 від 06.04.2017р. за ознаками

кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України та 21.09.2018р. позивачу було вручено письмове повідомлення про підозру за ч.3 ст.368 КК України. ОСОБА_1 вказав, що за результатами проведеного службового розслідування був складений членами дисциплінарної комісії та затверджений начальником ГУНП в Одеській області 22.10.2018р. висновок службового розслідування, в основу якого покладено сам факт затримання та повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, зазначаючи, що такий факт підриває авторитет органів Національної поліції України, ім`я та статус поліцейського. Як зазначив позивач, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, є кримінально карним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи та у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. За таких обставин позивач вважає, що затримання особи за вчинення кримінального правопорушення чи злочину та повідомлення їй про підозру у його вчиненні не є доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки відповідальність осіб має індивідуальний характер, який належить встановити. Позивач зазначив, що, на його думку, висловлюючи позицію щодо звільнення його зі служби у Національній поліції у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, комісія фактично визнала позивача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в той час, як у кримінальному провадженні № 0000462 він перебуває лише у статусі підозрюваного та відповідно комісія, приймаючи таке рішення, діяла без врахування положень Закону №1700-VІІ та фактично перебрала на себе функції суду чим, всупереч вимогам ст. 62 Конституції України, порушила принцип презумпції невинуватості. При цьому, під час службового розслідування, всупереч cтатуту не були враховані відомості, що характеризують позивача, зокрема, що він раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався, мав позитивні показники роботи та інші обставини. Позивач вважає, що факт його дисциплінарного проступку жодним чином не підтверджено ні письмовими ні іншими доказами, зокрема поясненнями свідків, а також відповідними документами. ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до п.2 наказу №3738 на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, але викладені ним обставини є підставою для його скасування та оскільки наказ № 3738 було реалізовано наказом від 21.11.2018р. №1763 о/с, просить суд їх скасувати. Разом з тим, посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені у адміністративному позові та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що 22.10.2018р. було затверджено висновок службового розслідування, за п.3 якого за порушення ч.1 ст. 8 та п.1,2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України 3,5 ст. 208, ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України, Присяги поліцейського, п. 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НПУ в запобіганні КП, їх виявлені та розслідуванні №575, безвідповідальне відношення до виконання службових обов`язків, що виразилось у не доповіді безпосередньому керівникові отриманої інформації про осіб, які вчинили правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, не здійсненні обшуку затриманої особи, не складання протоколу про затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, не доставлення затриманої особи до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, безпідставного огляду квартири, за місцем мешкання затриманого громадянина, вступі у неділові стосунки з ним, вимаганні та отриманні від останнього неправомірної винагороди за не притягнення до кримінальної відповідальності та набуло суспільного резонансу, негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції України, рівня довіри населення, відповідно до ст. ст. 11, 12, п.7 ч.3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України позивач підлягав накладанню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Вказаний пункт висновку був реалізований п.2 дисциплінарного наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738. Представник відповідача зазначав, що наказом МВС України №1179 від 09.11.2016р. «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» п.п. 1,2 п. 1 розділом II чітко передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах новажень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами та метою цих правил є врегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції. Разом з тим, представник відповідача зазначав, що вищевказані порушення позивача були відображені у численних ЗМІ та, посилаючись на докази, що наявні у справі вважає, що Головне управління Національної поліції діяло у межах повноважень на законних підставах та у спосіб передбачений законодавством України при звільненні позивача та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

10.09.2019р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що представник відповідача неодноразово посилається у відзиві, що нібито відповідачем вчинено дисциплінарний проступок, що підриває довіру та авторитет органів поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним з подальшим проходження служби, посилаючись при цьому лише на факт затримання та повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України. Водночас, представник позивача зазначив, що доказом вчинення особою корупційного правопорушення може бути лише обвинувальний вирок суду або постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які набрали законної сили, а також, відповідно до положень статті 59 Закону №1700-VII, відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, внесених до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Однак, як зазначив представник позивача, немає судового рішення, що набрало законної сили та підтверджує винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а тому, твердження та висновки представника відповідача, так само як і висновок службового розслідування, що був складений членами дисциплінарної комісії та затверджений начальником ГУНП в Одеській області 22.10.2018р. є передчасними та такими, що порушують права ОСОБА_1 на працю, порушують принцип презумпції невинуватості особи.

10.09.2019р. до суду від представника позивача надійшли пояснення по справі у яких він зазначив про те, що версія органів досудового слідства про події, які відбулись 20.09.2018р., зокрема щодо поміщення у кишені ОСОБА_3 поліетиленових пакетів з невстановленою речовиною та отримання неправомірної вигоди у розмірі 1500,00дол. США, спростовується висновком експертів від 25.01.2019 р. № 1-Ф/5-Д/1-П, висновком експерта від 18.02.2019 р. № 1-Х/ №4-Д та висновком експерта від 19.10.2018р. №2107. Таким чином, як зазначив представник позивача, дані матеріали свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, зазначені докази свідчать, що він немає жодного відношення як до наркотичних речовин, так і до грошових коштів що є об`єктом злочину, а також, спростовується показання ОСОБА_3 , що нібито до нього було застосоване фізичне насилля.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Пунктом 2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВНП ГУНП в Одеській області» за порушення вимог ч.1 ст.8 та п.п.1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 208, ч.1 ст. 210, ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України, Присяги поліцейського, затвердженої Законом України «Про Національну поліцію», п.5 розділу II Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015р. №1377, безвідповідальне відношення до виконання службових обов`язків, що виразилось у нескладанні протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, недоставленні затриманої особи до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, не повідомлення чергової частини органу поліції про виявлення чи отримання інформації про вчинене кримінальне правопорушення, безпідставному проведенні огляду квартири, за місцем мешкання затриманого громадянина, вступі у неділові стосунки з ним, вимаганні та отриманні від останнього неправомірної вигоди за непритягнення до кримінальної відповідальності, що у подальшому призвело до притягнення до кримінальної відповідальності та набуло суспільного резонансу, негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.ст.11, 12, п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, вирішено накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на оперуповноваженого 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області рядового поліції ОСОБА_1 (а.с.97-101).

Наказом ГУНП в Одеській області №1763о/с від 21.11.2018р. звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ), на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738, рядового поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 23.11.2018р., з виплатою грошової компенсації за 27 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2018р. по день звільнення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року N 580-VIII.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, ст.7 якого визначені обов`язки осіб рядового і начальницького складу. Так, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу:дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Пунктом 1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 41 КПК передбачено, що оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Згідно із ч.5 ст.208 КПК передбачено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ч.1 ст. 210 КПК уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством.

Згідно із ч. 2 ст. 234 КПК обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно із п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказ Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року N 1377 посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Частиною 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:1) у зв`язку із закінченням строку контракту;2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;5) через службову невідповідність;6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;7) за власним бажанням;8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Згідно ст. 11,12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII(який набрав чинності під час проведення службового розслідування) за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом. Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Пунктом 7 ч.3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що підставою для прийняття п. 2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВНП ГУНП в Одеській області» став висновок службового розслідування за фактом затримання працівників ВНП ГУНП в Одеській області в рамках кримінального провадження №0000462, складений 22.10.2018р. відповідною комісією службового розслідування та затвердженого начальником ГУНП в Одеській області 22.10.2018р.(а.с.91-101).

Висновком комісії від 22.10.2018р. було встановлено, що: «у вересні 2018 року, більш точний час під час службового розслідування не встановлений, старший оперуповноважений 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області майор поліції Боднік Олександр Леонідович отримав інформацію про особу на ім`я ОСОБА_6 , який мешкає в м. Вознесенськ та на території міста Одеси займається збутом психотропних речовин. У подальшому 20.09.2018р. під час проведення заходів з відпрацювання території обслуговування, майор поліції ОСОБА_2 , спільно з оперуповноваженим 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області рядовим поліції ОСОБА_1 біля будинку № 12 по вулиці С.Ядова в м. Одесі , виявив та затримав за підозрою у скоєні злочину, а саме у незаконному зберіганні наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів раніше невідому особу, як у подальшому було встановлено громадянина України ОСОБА_3 , 1984 року народження. Після цього, майор поліції ОСОБА_2 , разом з рядовим поліції ОСОБА_1 , у порушення вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, ч. 1 ст. 8 та п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч.ч. 3, 5 ст. 208, ч.І ст. 210 КПК України, обшук затриманої особи не здійснили, протокол про затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину не склали, затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування не доставили. Виявлення інформації про вчинене кримінальне правопорушення майор поліції ОСОБА_2 та рядовий поліції ОСОБА_1 , у порушення п. 5 розділу II Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015р., чергову частину органу поліції негайно не повідомили. У подальшому на автомобілі «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням рядового поліції ОСОБА_1 , зазначені працівники поліції доставили затриманого гр. ОСОБА_3 до місця мешкання, за вказаною ним адресою: АДРЕСА_3 . У порушення вимог ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України, майор поліції ОСОБА_2 разом з рядовим поліції ОСОБА_1 провели огляд квартири АДРЕСА_4 , за місцем мешкання ОСОБА_3 Після цього, майор поліції ОСОБА_2 разом з рядовим поліції ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 вийшли на вулицю, де зазначені працівники поліції були затримані слідчим прокуратури Одеської області в рамках кримінального провадження №0000462 за підозрою у одержанні неправомірної вигоди за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. 21.09.2018р. у кримінальному провадженні №0000462, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України рядовому поліції ОСОБА_1 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням розміру застави у розмірі 1999870,00грн. Того ж дня у кримінальному провадження № 0000462повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України рядовому поліції ОСОБА_1 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням розміру застави у розмірі 1999870 гривень. Як встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000462, у невстановлений розслідуванням час та місці, майор поліції ОСОБА_2 діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, вступив у злочинну змову з рядовим поліції ОСОБА_1 , направлену на одержання неправомірної вигоди від громадян за непритягнення їх до кримінальної відповідальності. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди, 20.09.2018, приблизно о 13 годині 10 хвилин, майор поліції ОСОБА_2 діючи умисно, із корисливих мотивів, спільно з рядовим поліції ОСОБА_1 прибули на автомобілі «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 у двір будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи у дворі вказаного будинку, майор поліції ОСОБА_2 спільно з рядовим поліції ОСОБА_1 підійшли до гр. ОСОБА_3 , після чого представились останньому та затримали його за підозрою у вчиненні злочину. У подальшому зазначені працівники поліції помістили до кишені куртки гр. ОСОБА_3 поліетиленові пакети з невстановленою речовиною та почали вимагати від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів. Після цього, на вказаному автомобілі, майор поліції ОСОБА_2 разом з рядовим поліції ОСОБА_1 доставили гр. ОСОБА_3 до його місця мешкання за адресою: АДРЕСА_5 одержали неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США, за невжиття заходів спрямованих на притягнення останнього до кримінальної відповідальності. Також під час службового розслідування встановлено, що 23.07.2018 відносно рядового поліції ОСОБА_1 складено адміністративний протокол БД/75563 за порушення ст. 124 КУпАП та постанову ВР/81471 за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00грн. Про притягнення до адміністративної відповідальності рядовий поліції ОСОБА_1 безпосередньому керівнику не доповів, у зв`язку з чим службове розслідування за вказаним фактом проведено не було. Вказана надзвичайна подія стала можливою внаслідок низьких морально- ділових якостей майора поліції ОСОБА_2 та рядового поліції ОСОБА_1 , грубого порушення ними вимог законодавства, Присяги поліцейського. Крім того, суттєва вина вбачається і в бездіяльності начальника відділу протидії наркозлочиності ГУНП полковника поліції який в порушення вимоги п.п. 6,7 ч. 1 ст. З Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-УІІІ, дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими не вчиняв, контроль дотримання службової дисципліни не здійснював, профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень не проводив, що у подальшому призвело до затримання майора поліції ОСОБА_2 та рядового поліції ОСОБА_1 , притягнення їх до кримінальної відповідальності за вимагання та отримання неправомірної вигоди.».

За результатами встановлених під час службового розслідування обставин комісія закінчила службове розслідування за фактом затримання працівників ВПН ГУПН в Одеській області у кримінальному провадженні №0000462 від 06.04.2017р., за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України та вважажала би, накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за порушення вимог ч. 1 ст. 8 та п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, ч.ч.3,5 ст.208 , ч.1 ст.210, ч.2 ст.234, ч. 2 ст.237 КПК України та Присяги поліцейського.

Як зазначалось судом, ОСОБА_1 було притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі наказу №3738 від 30.10.2019р. за порушення вимог ч. 1 ст. 8 та п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 208, ч.1 ст. 210, ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України, Присяги поліцейського, затвердженої Законом України «Про Національну поліцію», п.5 розділу II Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015р. № 1377, а саме, працівник поліції діяв не на підставі законів України, непрофесійно виконував свої службові обов`язки, не доставив затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, не склав протокол про затримання особи, порушив порядок огляду житла та не повідомив чергову частину органу поліції про затриману особу.

Жодних доказів на спростування встановлених комісією дисциплінарних порушень, позивачем до суду не надано.

Суд вважає, що, така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні обов`язків поліцейського, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Щодо посилання позивача на те, що доказом вчинення особою корупційного правопорушення може бути лише обвинувалиний вирок, суд зазначає наступне.

З аналізу норм чинного законодавства, яке регулює особливості проходження служби в органах поліції вбачається, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є дисциплінарне стягнення, у вигляді звільнення за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції, проте вказані підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з ухвали Приморського районного суду від 16.04.2019р. по справі №522/4961/19 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ч.2 ст.365, ч.3 ст.368 КК України(а.с.42-44), та відповідно вказані статті Кримінального кодексу України не були підставою для прийняття наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №3738 від 30.10.2018. про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є безпідставними.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, суд важає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.10.2018р. №3738 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВЕП ГУНП в Одеській області" в частині п.2 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби рядового поліції ОСОБА_1 , та відповідно і наказу від 21.11.2018р. №1763 о/с в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 зі служби в поліцї за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", є безпідставними за задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, не підлягає задоволенню вимоги ОСОБА_1 про поновлення рядового поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого 3-го міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочиності Головного управління Національної поліції в Одеській області або на рівнозначній посаді, стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки вказані вимоги є похідними від заявлених позивачем позовних вимог про скасування наказів, у задоволенні яких судом відмовлено з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення викоговлено 28.10.2019р.

Суддя К.О. Танцюра

.