Справа № 200/8669/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 р. Справа№200/8669/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку загального провадження адміністртивну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки, звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Не отримавши відповідь на зазначену заяву, позивач, спираючись на виникле "право мовчазної згоди", письмово попередив відповідача про замовлення про замовлення проекту землеустрою додавши договір про виконання робіт.

Після розроблення «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області», яким відповідно до ст. ст. 19,33,ч.7 118, 121 ЗК України передбачено відвести земельну ділянку у власність громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району району Донецької області (далі - проект землеустрою), зазначений проект було подано на затвердження до Головного управління, відповідно до ст. 186, 186-1 Земельного Кодексу України.

Головним управлінням було надано рішення про відмову в затвердженні проекту у вигляді листа від 18.06.2018р. № Г-3253/0-1166/0/37-19.

Позивач вважає, що зауваження, викладені в рішенні несуть протиправний характер та не містять підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки такою підставою може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих на їх виконання нормативно-правових актів згідно ст. 123 ЗК України.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 22.08.2019 року розгляд адміністравної справи № 200/8669/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.09.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії до судового розгляду.

Позивач та представник відповідача, представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надали.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач є громадянином України та на підставі ч.І ст. 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) має право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в тому числі для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0000 гектара.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень та має права та обов`язки в контексті даних правовідносин.

Позивачем було подано клопотання від 14.04.2018 року до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Заявлений позивачем в клопотанні до Головного управління розмір земельної ділянки - 2,0000 га, відповідає нормам, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 ЗК України. У клопотанні були зазначені цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання були додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, обґрунтування. Вищезгадані документи були відправлені 19.04.2018 року за допомогою ПАТ "Укрпошта" рекомендованим листом з описом вкладення зі зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджуються описом вкладення та фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" про сплату наданих послуг. 24.04.2018 року зазначені документи були отримані представником відповідача.

Так як у встановлений проміжок часу відповіді на клопотання про надання дозволу надано не було, позивач, користуючись передбаченим ст. 118 Земельного кодексу України правом мовчазної згоди, замовив проекту землеустрою, про що повідомив відповідача у передбаченому законом порядку.

Після розроблення «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області», яким відповідно до ст. ст. 19,33,ч.7 118, 121 ЗК України передбачено відвести земельну ділянку у власність громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району району Донецької області (далі - проект землеустрою), зазначений проект було подано на затвердження до Головного управління, відповідно до ст. 186, 186-1 Земельного Кодексу України.

Головним управлінням було надано лист про відмову в затвердженні проекту від 18.06.2019р. № Г-3253/0-1166/0/37-19. Згідно змісту вказаного листа, проект землеустрою повернуто.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган

місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 186-1 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч.ч. 1-5 наведеної статті проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягає обов`язковому погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами ч. 7 ст. 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України Про землеустрій; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

За змістом ч. 8 ст. 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, статтею 186-1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Отже, ст. 186-1 ЗК України не передбачено можливості повернення проекту землеустрою, при цьому, без складення відповідного висновку про відмову в затвердженні проекту землеустрою листом про розгляд заяви, як це було зроблено відповідачем у справі.

Таким чином, відповідачем в порушення вимог ст. 186-1 ЗК України, за наслідками розгляду заяви позивача про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не надано висновок про відмову погодженні або погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а надано відповідь листом, що не передбачено чинним законодавством.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 820/4149/17.

Також суд бере до уваги постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі №200/14230/18-а.

Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18.06.2018р. № Г-3253/0-1166/0/37-19 задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем не було прийнято рішення по суті, а порушення прав позивача виникло внаслідок прийняття рішення у формі листа від 18.06.2018р. № Г-3253/0-1166/0/37-19.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, оформлену листом Про розгляд проекту землеустрою від 18.06.2018р. № Г-3253/0-1166/0/37-19 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_6 ОСОБА_7 - ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» щодо відведення земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0847 у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області, з врахуванням вимог ст. 186-1 ЗК України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (85102, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Європейська, б. 13, ) про скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, оформлену листом Про розгляд проекту землеустрою від 18.06.2018р. № Г-3253/0-1166/0/37-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_6 ОСОБА_7 - ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» щодо відведення земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0847 у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області, з врахуванням вимог ст. 186-1 ЗК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Стойка