Справа № 640/20202/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

24 жовтня 2019 року м. Київ № 640/20202/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши заяву про забезпечення позову

за позовомОСОБА_1
до проГенерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича , в якому позивач просить суд: визнати протиправними та нечинними наступні положення Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221:

- положення пункту 5 розділу І в частині посилання на те, що предметом атестації є оцінка загальних здібностей та навичок;

- підпункт 2 пункту 6 розділу І щодо включення до атестації етапу складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- розділ ІІІ «Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;

- розділ ІV «Проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичним умінням та навичками прокурора»;

- пункт 1 розділу ІV в частині допущення до співбесіди лише тих осіб, які набрали за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількість балів, яка дорівнює або є більшою за прохідний бал;

- пункт 10 розділу ІV в частині надання права кадровим комісіям під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження брати до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно);

- додаток №2, яким встановлено форму заяви про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію для прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів); про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію для прокурорів регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних); про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію для прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих).

Разом з позовом до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, в цілому до вирішення адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що він наразі обіймає посаду заступника начальника управління Генеральної прокуратури України. Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 з метою реалізації положень розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі також - Порядок).

Не погоджуючись із законністю окремих положень зазначеного Порядку ОСОБА_1 оскаржив їх до суду, шляхом подання позовної заяви. Позивач вважає, що на даний час існують підстави для забезпечення поданого ним позову у спосіб зупинення дії Порядку, з мотивів наявності очевидних ознак протиправності цього нормативно-правового акта. Позивач стверджує, що оспорювані ним положення Порядку суперечать нормам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» і Кодексу законів про працю України, обмежують його право на працю, на рівні умови для доступу до праці, порушують принцип правової визначеності, засади рівності громадян, незалежності прокурорів, шляхом розширення підстав для їх звільнення з посад, наділення кадрових комісій необмеженими дискреційними повноваженнями для прийняття рішення за результатами атестації, не зазначення у Порядку мотивів, якими керуються комісії при оцінці прокурора на етапі проходження співбесіди і виконання практичного завдання, а також можливості врахування неперевірених матеріалів. Крім того, позивач переконаний, що у зв`язку з невжиттям таких заходів буде істотно ускладнено або унеможливлено поновлення його прав та інтересів, як і виконання самого судового рішення, - у випадку вирішення судом про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи вказану заяву суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу норм ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Одночасно ч. 5 ст. 151 цього ж Кодексу передбачено, що зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

При розгляді та вирішенні даного клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №9901/657/18.

В іншій своїй постанові від 12.06.2018 у справі №826/14722/17 Верховний Суд вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

В силу припису ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд вказує, що позивачем не наведено та не доведено наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, які б вказували на очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення (його окремих положень) суб`єкта владних повноважень, та порушення на даний час прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду із позовом, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Також позивачем не наведено належних та достатніх аргументів щодо обставин, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, виходячи зі змісту даної заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення дії Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 є фактично вирішенням справи по суті заявлених позовних вимог, оскільки наведена в заяві аргументація про забезпечення позову у вказаний спосіб, до вирішення справи по суті, за змістом зводиться до обґрунтування і мотивації позовної заяви, в якій позивач оскаржує законність рішення відповідача.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 150, 151 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову від 22.10.2019.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок