Справа № 626/2401/19
Суддя: Рибальченко І. Г.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 626/2401/19
Провадження № 2-а/626/64/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

м.Красноград

Державний герб України

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 481/569/19Головуючий в 1 інстанції: Вжещ С.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Мамедова Юсифа Ісмаіл огли, за участю третіх осіб - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, полк патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режими, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Мамедова Юсифа Ісмаіл огли (надалі відповідач), за участю третіх осіб - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, полк патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ЕАВ №1085439 від 20.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., також просив закрити відносно нього справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову вказав на відсутність у відповідача належних та допустимих доказів порушення вимог дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 30 т., заборонено», що є порушенням п. 8.4 (в) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, позивачем стверджується, що відповідач позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року - в задоволені позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 04 липня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він не скоював адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленого порядку щодо дослідження доказів, порушенням права на захист. Також зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін, не повідомивши його про дату, час та місце судового розгляду справи, чим позбавив позивача права на особисту участь у судовому засіданні.

Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу, посилався на доводи, які узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення від 04 липня 2019 року - без змін.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 84, 85, 86), у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, постановою серії ЕАВ №1085439 від 20.04.2019 року, винесеною відповідачем за ч. 1 ст. 122 КУпАП на позивача було накладено штраф в розмірі 255 грн. (а.с. 6).

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що позивач 20.04.2019 року о 22:17:48 год. в м. Кривий Ріг на Дніпропетровському шосе 34, керуючи транспортним засобом з причепом, державний номер НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 30 т., заборонено», а саме здійснив рух в зоні дії знаку з масою брутто 39080,00 кг, що підтверджено ТТН №84 від 20.04.19 року, чим порушив п.8.4.в ПДР «Порушення вимог заборонних знаків».

Розташування дорожнього знаку 3.15 на Дніпропетровському шосе 34 в м. Кривий Ріг та проїзд транспортного засобу з державним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 підтверджено відеофайлом № НОМЕР_3 _1, в якому на 14 секунді відео зафіксовано дорожній знак 3.15 з позначкою 30 тон та на 54 секунді відео зафіксовано рух транспортного засобу з державним номером НОМЕР_2 та його зупинку. Прилеглих доріг від дорожнього знаку 3.15 до місця зупинки не зафіксовано. На 50 секунді відеозапису під №, наявність дорожнього знаку 3.15 та проїзд під ним підтверджує і сам водій.

На 1 хвилині відеозапису № працівниками поліції знято накладну ТТН №84 від 20.04.2019 року в якій зазначено вагу брутто 39080,00кг.

Не погоджуючись із постановою серії ЕАВ №1085439 від 20.04.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів правомірність винесеної ним постанови, оскільки в даному випадку наявний склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з таких мотивів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 8.1, п. 8.2, п.п. «в» п. 8.4 ПДР Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, які мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією та поділяються на групи, зокрема заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п.п. 3.15 п. 3 розділу 33 ПДР, до заборонних знаків віднесено знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено", тобто за цим знаком забороняється рух транспортних засобів, у тому числі їх составів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF FT XF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_1 , 20.04.2019 року о 22.17 год. в м. Кривий Ріг по вул. Дніпропетровське шосе 34, порушив вимогу дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 30 т., заборонено», а саме: здійснив рух в зоні дії знаку з масою брутто 39080,00 кг, чим порушив п.8.4. «в» ПДР «Порушення вимог заборонних знаків», тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надані відеозаписи № та №, відео файл № 2921_1, з бодікамери - АЕ00060, про що також зазначено в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, зазначені відеозаписи оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стосовно твердження апелянта стосовно відеозапису, наданого відповідачем, як недопустимого доказу по справі, колегія суддів зазначає, що з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, дає підстави стверджувати, що факт вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є в повній мірі доведений відповідачем.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, відповідач оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Частина 2 статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, слід зазначити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справі і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Так, апелянт вказує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем прав позивача, визначених ст. 268 КУпАП. Проте колегія суддів відхиляє ці доводи за таких підстав.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:

- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;

- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;

- оскаржити постанову по справі.

Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 було забезпечено право давати пояснення та надано можливість скористатися правовою допомогою (що вбачається з відеозапису, наданого відповідачем), колегія суддів вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що відповідачем було порушено право на правову допомогу.

Колегія суддів зазначає, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Колегія суддів враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Крім того, посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, колегія суддів не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

За таких обставин судова колегія вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому висновки суду першої інстанції щодо дотримання інспектором поліції вимог КпАП України при розгляді справи є обґрунтованими, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо розгляду судом першої інстанції справи за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання, за таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, позивач був повідомлений про дату, час та місце судового засідання призначеного на 31.05.2019 р. та на 26.06.2019 р., що підтверджено довідками про доставку SMS-повідомлень (а.с. 15,30).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.07.2019 року позивач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив.

Проте матеріали справи не містять відомостей щодо сповіщення позивача про дату, час та місце судового засідання призначеного на 04.07.2019 року (зокрема відомостей щодо направлення повстки про виклик у суд на електронну адресу, зазначену в позові, щодо надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресою вказаною в позові, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному ст. 129 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема, справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без належного сповіщення позивача про дату, час і місце судового засідання, вказані обставини згідно з п.3 ч.3 ст. 317 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування такого судового рішення.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 272, 286, 308, 311, 315, 318, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Мамедова Юсифа Ісмаіл огли, за участю третіх осіб - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, полк патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режими - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13.08.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.

Державний герб України

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 р. Справа № 537/943/19Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.06.2019 (суддя Зоріна Д.О., вул. Троїцька, 37/49, м. Кременчук, Полтавська область, 39617 ) по справі № 537/943/19

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Троцька Дмитра Дмитровича третя особи: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до поліцейського роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Троцько Дмитра Дмитровича (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати незаконною та скасувати з моменту винесення постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25 лютого 2019 року серії ЕАВ №945514 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. на ОСОБА_1 , та закрити справу відносно нього за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.04.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.06.2019р. позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 01.08.2019, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 25 лютого 2019 року поліцейським роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Троцько Д.Д. винесено постанову серії ЕАВ №945514 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 , керуючи вантажним ТЗ, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці по вул. Івана Приходька, фактична маса якого понад 13т здійснив рух через міст р. Дніпро, чим порушив вимогу дорожнього знаку 3.15 Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13т заборонено, чим порушив п.8.4. "в" ПДР - Порушення вимоги заборонних знаків.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її оскарження.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Приписами п. 8 ч.1 ст.23 вищевказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові відповідача серії ЕАВ №945514 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п. 1.9. ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 п. «в» ПДР встановлено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожнім знаком 3.15 розділу 3.3 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує…тон, заборонено». Забороняється рух транспортних засобів, у тому числі їх составів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №945514, поліцейським роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Троцько Д.Д. встановлено, що 25 лютого 2019 о 12 год. 59 хв., керуючи транспортним засобом VOLVO , номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці по вул. Івана Приходька, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним ТЗ, фактична маса якого понад 13т здійснив рух через міст р. Дніпро, чим порушив вимогу дорожнього знаку 3.15 Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13т Заборонено, чим порушив п.8.4. "в" ПДР - Порушення вимоги заборонних знаків (а.с.6).

При цьому, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна №Р18 від 25 лютого 2019 року, з якої вбачається, що водій ОСОБА_1 забезпечував перевезення цукру транспортним засобом VOLVO, номерний знак НОМЕР_2 з пункту навантаження вул. Дзержинського, 3А, м. Кременчук, Полтавська область, на пункт розвантаження пров. Твардовського,5, м. Кременчук, Полтавська область у кількості 22 тони (а.с. 17).

Дослідивши фотокартки з місця події, колегія суддів з`ясувала, що в місті Кременчуці по вулиці Івана Приходька, будинок 1, при в`їзді на міст через річку Дніпро, розташований дорожній знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено», тобто зазначений знак забороняє рух мостом через річку Дніпро транспортним засобом, маса якого перевищує 13 т.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується встановлення дорожнього знаку «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т., заборонено» по вул. Івана Приходька у м. Кремечуці, та те, що вага автомобіля VOLVO номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , перевищила 13 тон, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що знак 3.15 встановлений на перехресті вулиць Приходька та Чумацький шлях в місті Кременчуці з порушення вимог пункту 10.1.2, 10.1.1, 10.2.2 ДСТУ 4100-2014, а саме встановлений на відстані ні за 100 метрів, а також те, що один перетин доріг одночасно обладнаний п`ятьма дорожніми знаками не приймається судом до уваги. Так, матеріали справи не містять доказів щодо того, що встановлення чи місцезнаходження розглядуваного знаку не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2014 « Знаки дорожні. Правила застосування», чи оскаржувалось будь-якою особою чи щодо нього існує будь-яке рішення компетентного органу, яким визначено його невідповідність нормам законодавства чи державним стандартам. Суб`єктивна думка позивача та його особиста незгода з розташуванням такого знаку не можуть вважатися належним доказом та свідчити про відсутність вини у діях скаржника.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не заперечується факт недотримання вимог дорожнього руху, зокрема дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13т заборонено», а вказується на порушення інспектором процедури накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів зазначає, що процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправносгі прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

З наданих відповідачем відеоматеріалів вбачається, що позивач був присутній на місці складення постанови, був повідомлений про її складання. Позивач не висловив свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення. Крім того, як вбачається з відеозапису, позивач ніяких зауважень щодо порушення працівниками поліції його права на захист не робив. Сама обставина винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення не позбавляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, права скористатися правничою допомогою, зокрема, шляхом отримання консультацій як безпосередньо на місці вчинення правопорушення, так і дистанційно через засоби зв`язку, а також в подальшому під час оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Твердження позивача про не роз`яснення порядку оскарження прийнятої постанови, колегія суддів вважає таким, що не випливає на характер вчиненого позивачем правопорушення у сфері дорожнього руху та не може розцінюватись як самостійна підстава для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності факту керування позивачем вантажним ТЗ, маса якого перевищує 13 т. в зоні дії знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13т заборонено», через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.06.2019 по справі № 537/943/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Катунов Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов