Справа № 804/4997/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №804/4997/17

адміністративне провадження №К/9901/18962/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Головко О.В.

представників учасників справи:

позивача: Денисенко Т .М.

відповідача: Коваленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бишевської Н.А. (головуючого), Добродняк І.Ю., Семененка Я.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №349 о/с від 07.07.2017 року про звільнення з посади начальника Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_2 ;

- поновити позивача на посаді начальника Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у званні майора поліції з 07.07.2017 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.07.2017 року по день фактичного поновлення на посаді.

2. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року в позові відмовлено.

2.1. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про задоволення позову.

2.2. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №349 о/с від 07.07.2017 року про звільнення з посади начальника Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_2 .

2.3. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у званні майора поліції з 07.07.2017 року.

2.4. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.07.2017 року по день фактичного поновлення на посаді.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. 08.06.2017 майора поліції ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Енергодарського відділу поліції, увільнивши його з посади начальника Дніпрорудненського відділення поліції Василівського відділу поліції, у порядку просування по службі згідно наказу №289 о/с.

3.2. З 21.06.2017 року позивач не виходив на службу у зв`язку із хворобою, що підтверджено позивачем довідкою ВКК №124 від 07.07.2017 року.

3.3. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №349 о/с від 07.07.2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади, яку він обіймав, згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі рапорту від 26.06.2017 року, подання заступника начальника ГУНП від 07.07.2017 року.

3.4. Листом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 07.07.2017 року №2731/3/01/8-17 ОСОБА_2 повідомлено про задоволення поданого рапорту та запропоновано прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП в Запорізькій області для отримання трудової книжки, військового квитка та розрахунку.

3.5. Згідно пояснень позивача, рапорт від 26.06.2017 року про звільнення за власним бажанням він не писав, оскільки має намір продовжувати службу. Крім того, під час винесення спірного наказу про звільнення, ОСОБА_2 перебував на лікарняному.

4. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 було правомірно звільнено з займаної посади на підставі поданого рапорту про звільнення за власним бажанням. Крім того, позивачем не надано жодних доказів дійсного перебування на лікарняному.

4.1. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд вказав, що єдиною підставою для звільнення особи за власним бажанням є безпосереднє бажання даної особи припинити трудові відносин з роботодавцем, яке має свій прояв у написанні та поданні відповідної заяви або рапорту. Доводи працівника щодо небажання припиняти службу, а також відсутність рапорту свідчать про відсутність єдиної підстави для звільнення особи за власним бажанням, а саме - бажання працівника. Судом зазначено, що відповідачем не надано жодного доказу наявності рапорту ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням. Зазначено також, що матеріали службового розслідування щодо втрати рапорту не є належним доказом у справі, оскільки вказані документи пояснюють відсутність рапорту в особовій справі ОСОБА_2 , проте не можуть підтвердити факт існування даного документу взагалі. За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність прийняття наказу начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №349 о/с від 07.07.2017 року про звільнення з посади начальника Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_2 та необхідність поновлення позивача на займаній посаді.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Відповідач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

6. Касаційна скарга аргументована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права, зокрема п.68 Положення №114, оскільки, на думку позивача, до спірних правовідносин застосуванню підлягає стаття 38 КЗпП України.

7. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін, як таке, що є законним та обгрунтованим.

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

8. Колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

9. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

11. Частиною 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ) передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

12. Тобто, згідно з пунктом 7 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

13. Відповідно до частин 2, 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

14. Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

15. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

16. Таким чином, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

17. Суд зазначає, що спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114).

18. Відповідно до підпункту "ж" пункту 64 Положення № 114 передбачено звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

19. Відповідно до пункту 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

20. Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року №21-241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

21. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

22. Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

23. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

24. Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

25. Натомість, як вірно враховано судом апеляційної інстанції, єдиною підставою для звільнення особи «за власним бажанням» є безпосереднє бажання даної особи припинити трудові відносин з роботодавцем, яке має свій прояв у написанні та поданні відповідної заяви або рапорту.

26. Як встановлено апеляційним судом, відповідачем не надано жодного доказу наявності рапорту ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням.

27. Колегія суддів зазначає, що поняття доказів визначено в статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

28. Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

29. За змістом частини 2 статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

30. За змістом частини 1 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

31. Відповідно до частини 6 статті 94 КАС України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

32. Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження звернення позивача з відповідним рапортом про звільнення зі служби, що свідчить про відсутність бажання позивача припинити трудові відносини з роботодавцем.

33. Наявна в матеріалах справи копія "рапорту" правомірно відхилена апеляційним судом в якості належного та допустимого доказу волевиявлення ОСОБА_2 звільнитися зі служби, оскільки оригінал такого рапорту подано не було.

34. При цьому, частиною 2 статті 76 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

35. Зазначених приписів статті 76 КАС України відповідачем виконано не було та не доведено факту звернення ОСОБА_2 з рапортом про звільнення за власним бажанням.

36. Вказане підтверджується також наявними у справі матеріалами службового розслідування щодо втрати рапорту ОСОБА_2 та відсутність рапорту в особовій справі позивача.

37. Отже, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача зі служби, тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

38. З огляду на зазначене, судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи.

39. Інших доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

40. За змістом частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Відповідно до частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. З огляду на зазначене, касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Запорізькій області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року - залишенню без змін.

43. Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

44. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - залишити без задоволення.

45. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

46. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко