Справа № 640/18273/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2019 року № 640/18273/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Міністерства оборони України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови

за участю представника позивача, представник відповідача та третьої особи не прибув, повідомлений про судовий розгляд

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України (надалі - позивач), адреса: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, буд. 13, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (надалі - третя особа), адреса: АДРЕСА_1 , в якій позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №57298332) від 10 вересня 2019 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №826/17867/17, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у порядок та спосіб, визначені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, з урахуванням висновку суду у даній справі.

За доводами позивача, суд, не втручаючись у дискрецію суб`єкта владних повноважень, зобов`язав позивача розглянути заяву та прийняти відповідне рішення.

Порядком №975, як зазначає позивач, визначено, що розпорядник бюджетних коштів за наслідками розгляду заяви може прийняти одне з двох рішень, а саме, про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у її призначенні.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року №826/17867/17, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності (протокол №131 від 14 грудня 2018 року пункт 20), що, за твердженнями позивача, свідчить про фактичне виконання судового рішення.

Позивач наголошує на тому, що рішенням суду та виконавчим листом не зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, а встановлено лише обов`язок прийняти рішення згідно Закону про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги.

Проте, постановою державного виконавця від 10 вересня 2019 року (ВП №57298332) на Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання вказаного вище рішення суду.

Як вказує позивач, у мотивувальній частині вказаної постанови про накладення штрафу зазначено, що державним виконавцем отримано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 14 грудня 2018 року №131 та заяву Міністерства оборони України про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду разом з витягом з протоколу про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги.

Крім того, позивач послався й на те, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року №826/17867/17 містить зобов`язання прийняти лише рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а тому, за доводами позивача, вимога відповідача про обов`язкове призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги є необґрунтованою та безпідставною, а постанова про накладення штрафу від 10 вересня 2019 року такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача відзиву на позовну заяву не надав з невідомих суду причин.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, витребувано виконавче провадження №57298332.

Станом на 28 жовтня 2019 року ухвала суду в частині витребування належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження №57298332 відповідачем не виконана з невідомих суду підстав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги Міністерства оборони України в частині зобов`язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57298332 залишені без розгляду, у зв`язку з надходження в цій частині заяви позивача про залишення позову в цій частині без розгляду.

В судовому засіданні 28 жовтня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Абзацом 1 частини 6 статті 26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Так, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження №57298332 з примусового виконання виконавчого листа №826/17867/17, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 11 вересня 2018 року про зобов`язання Міністерства оборони України вчинити дії, якою боржника у тому числі повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

18 грудня 2018 року на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від Міністерства оборони України надіслано заяву про закінчення виконавчого провадження, в якій останнє просило закінчити виконавче провадження №57298332 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову, а також не вживати заходів примусового характеру щодо стягнення штрафів з рахунків Міноборони.

До вказаної заяви Міністерством оборони України було додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року №131, згідно змісту якого комісією на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №826/17867/17 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року розглянуто подані документи, за результатами яких прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з тих підстав, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що заявником не подано довідку про відсоток втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з наданої суду копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №826/17867/17 пункт 3 його резолютивної частини викладений у наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у порядок та спосіб, визначені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, з урахуванням висновку суду у даній справі».

Тобто, в даному випадку, під фактичним виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі № 826/17867/17 є прийняття рішення Міністерством оборони України за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків рішення суду.

Отже, суд зазначає, що вказаним рішенням суду останнього було зобов`язано лише прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що й було зроблено Міністерством оборони України, про що 18 грудня 2018 року повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що згідно п. 11 Порядку 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Оскільки, на думку позивача, вказаний п. 11 ОСОБА_1 дотриманий не був, на під час повторного розгляду його заяви, відповідна довідка так не була надана ОСОБА_1 , підстави для задоволення його заяви були відсутні. Разом з тим, Міністерство оборони України звертає увагу на те, що в разі надання ОСОБА_1 відповідної довідки із зазначенням відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності, така заява буде розглянута та за результатами її розгляду може бути призначено відповідну виплату, в разі дотримання заявником всіх необхідних умов, передбачених Порядком 975.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 75 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З наведеного вбачається, що Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення, а тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Так, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 вересня 2019 року на Міністерство оборони України накладено штраф за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі № 826/17867/17 у розмірі 5100,00 грн, у мотивувальній частині якої головний державний виконавець зазначив, що судом було встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги з 13 грудня 2013 року, а тому, як зазначено у постанові про накладення штрафу подані документи Міністерством оборони України не можуть вважатись фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, станом на 10 серпня 2019 року рішення суду залишається невиконаним боржником.

Проте, суд наголошує, що відповідачем на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 14 грудня 2018 року №131, відповідно до якого комісією не оспорювався факт набуття ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності та на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №826/17867/17 й постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року розглянуто подані документи, а рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги прийнято, як вже було зазначено, з тих підстав, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що останнім не подано довідку про відсоток втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги.

Суд наголошує на тому, що обставини, з яких ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у грудні 2018 року, не були предметом дослідження судом під час розгляду справи №826/17867/17 по суті, що дозволяє суду дійти висновку про фактичне виконання Міністерством оборони України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі № 826/17867/17, на виконання якого судом було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 57298332 та про наявність правових підстав для визнання протиправною й скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 10 вересня 2019 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх дій та оскаржуваного рішення не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3842,00 грн, відтак, враховуючи те, що позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити дії залишені без розгляду за заявою представника позивача, а також з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського Олександра Анатолійовича від 10 вересня 2019 року про накладення на Міністерство оборони України штрафу у розмірі 5100,00 грн (п`ять тисяч сто гривень 00 копійок), винесену в рамках виконавчого провадження №57298332.

3. Стягнути на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із врахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Клочкова