Справа № 200/7443/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року справа №200/7443/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г.,

секретар Сізонов Є.С.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 С.О.,

розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 р. у справі № 200/7443/19-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П., повний текст складено 05.08.2019 р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного призупинення виплати страхових виплат з 01 травня 2017 року; скасувати постанову про призупинення виплати страхових виплат з 01 травня 2017 року; визнати неправомірними дії відповідача у частині відмови у виплаті заборгованість по сплаті регресних виплат з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року; зобов`язати Управління виплатити заборгованість з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року (а.с. 4-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з жовтня 2014 року по квітень 2017 року позивач отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З 01.05.2017 року позивачу зупинено виплату з невідомих підстав. З 01.06.2018 року та по теперішній час позивач отримує страхові виплати.

Щодо причин зупинення страхових виплат позивачу стало відомо тільки після отримання письмової відповіді відповідача. В зазначеній відповіді зазначено, що причиною зупинення страхових виплат є заява позивача. Проте позивач стверджує, що ніяких заяв до відповідача не надавав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у частині відмови ОСОБА_2 у виплаті заборгованості по сплаті регресних виплат з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 заборгованість, яка утворилась в стані припинення страхових виплат з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 69-73).

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 12 травня 2017 року позивач звернувся до Краматорського міського відділення з заявою про припинення йому страхових виплат з 01 травня 2017 року у зв`язку зі зміною місця проживання. Позивача було знято з обліку та припинено всі страхові виплати з 01.05.2017 року на підставі його особистої заяви. Наголошує на тому, що для отримання сум страхових виплат необхідно було звернутися з заявою про тимчасове продовження раніше призначених страхових виплат та доданих документів визначених порядком №20, до відділення Фонду за новим місцем своєї реєстрації/ фактичного проживання у спірний період, тобто має бути «територіальний зв`язок» особи з органом Фонду. Також зазначає, що Фонд є некомерційною самоврядною організацією кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України, вважає, що звернення стягнення невиплачених страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць є незаконним з огляду на положення п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 78-82).

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, позивач до суду не прибув.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 9-11).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, а саме, з м. Кіровське до м. Краматорськ, що підтверджується довідкою від 22.06.2018 року № 6924 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 13).

12.05.2017 року позивач надав заяву до відділення ВД ФСС НВВ та ПЗ у м. Краматорську про припинення страхових виплат з 01.05.2017 року (а.с. 59).

Листом Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 13.05.2019 року №01-07/1208 позивача повідомлено, що згідно його заяви про припинення нарахувань по страховим виплатам та у зв`язку зі зміною тимчасового місця проживання йому припинено нарахування щомісячних страхових виплат з 01.05.2017 року (а.с. 14-16).

Відповідно до постанов відділення ВД Фону у м. Краматорську ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.05.2017 року №0536/10336/10336/21 та №0536/10336/22 ОСОБА_2 припинено всі страхові виплати з 01.05.2017 року з підстав зміни місця проживання (ВПО) (а.с. 36-37).

22.06.2018 року позивач звернувся до Краматорського міського відділення управління ВД ФСС в Донецькій області з заявою щодо виплати раніше призначених страхових виплат (а.с. 38).

Відповідно до постанови Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10.07.2018 року №0526/10336/10336/24 ОСОБА_2 продовжено страхові виплати з 01.06.2018 року безстроково (а.с. 41).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати соціальних виплат позивачеві за період 01.05.2017 року по 31.05.2018 року з підстав, які не передбачені ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»(далі - Закон №1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 вказаної статті Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу припинено виплату пенсії 01.05.2017 року у зв`язку з наданням заяви про припинення нарахувань по страховим виплат, що пов`язано зі зміною місця мешкання. Тобто, підставою припинення страхових виплат стало волевиявлення позивача, на підставі чого відповідачем винесено постанову про припинення страхових виплат з 01.05.2017 року.

22.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження йому раніше призначених страхових виплат.

Постановою Краматорського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області від 10.07.2018 року №0526/10336/10336/24 позивачу продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати з 01.06.2018 року, проте не вирішено питання щодо виплати заборгованості зі страхових виплат за період з 01.05.2017 року по 31.05.2018 року.

Листом від 13.05.2019 року №01-07/1208 позивача повідомлено про не виплату йому суми страхових виплат за період з 01.05.2017 року по 31.05.2018 року на підставі пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року 365, згідно якого, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Водночас, статтею 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства;

виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі № 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Крім того, зміна місця проживання або тимчасова відсутність за місцем проживання після призначення виплат, у розумінні статті 46 Закону № 1105, не може вважатися належної підставою для припинення виплати та невиплаті недоодержаних позивачем сум.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Щодо доводу апелянта, що Фонд є некомерційною самоврядною організацією кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України та що звернення стягнення невиплачених страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць є незаконним з огляду на положення п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

За приписами п.1 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Тобто, нормами процесуального закону не встановлено обмеження щодо її застосування тільки у випадку стягнення коштів з Державного бюджету України. Натомість, визначена можливість стягнення таких сум також і з позабюджетних державних фондів.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У спірних правовідносинах ч. 2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

Отже, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції, не виплачуючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_2 заборгованість, яка утворилась в стані припинення страхових виплат з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 р. у справі №200/7443/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 28 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв