Справа № 160/9649/19
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2019 року Справа № 160/9649/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Луніної О.С.
за участю секретаря судового засідання Терентенко О.О.
за участю
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Прусенка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу за позовну заяву Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 позовну заяву Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до ГТУЮ у Дніпропетровській області прийнято до провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, відповідачем 17.10.2019 року надано відзив, в якому він просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування відзиву відповідач посилається на те, що позивач виконав рішення суду, але після 23.09.2019 року - дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також після вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
Отже, у даному випадку, закінчення виконавчого провадження на підставі заяви стягувача, у зв`язку із фактичним виконанням рішення боржником не відміняє обов`язку державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.
17.10.2019 року, в судовому засіданні, представником позивача та представником відповідача заявлені клопотання щодо зупинення провадження у справі для встановлення можливості надання додаткових доказів та відповідних пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року клопотання представників сторін про зупинення провадження у справі задоволено, провадження в адміністративній справі №160/9649/19 зупинено до 24 жовтня 2019 року.
24.10.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для подання додаткових пояснень, у зв`язку з отриманням відзиву ГТУЮ у Дніпропетровській області.
Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про продовження зупинення провадження у справі для встановлення можливості надання додаткових доказів та відповідних пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року клопотання представника відповідача про продовження зупинення провадження у справі задоволено, продовжено зупинення провадження в адміністративній справі №160/9649/19 зупинено до 29 жовтня 2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року поновлено провадження у справі.
У судовому засіданні 29.10.2019 року представник позивача підтримав позовну заяву у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі №804/4015/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо присвоєння ОСОБА_2 спеціального звання поліції "майор поліції". Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області присвоїти ОСОБА_2 . спеціальне звання поліції, яке він мав на момент звільнення з органів внутрішніх справ України, у співвідношенні спеціальних звань, а саме - "майор поліції", з моменту прийняття на службу в поліцію. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 року у справі №804/4015/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року залишено без змін.
11.06.2019 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі №804/4015/18, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області направлено на адресу Голови Національної поліції України, як до посадової особи, до повноважень якої входить присвоєння первинного спеціального звання середнього складу поліції, лист щодо присвоєння ОСОБА_2 спеціального звання, яке він мав на час звільнення з органів внутрішніх справ України, у співвідношенні спеціальних звань, а саме: "майор поліції".
Листом за вих. №3710/121/3/01-2019 від 18.07.2019 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України повідомив ГУНП, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року суд зобов`язав Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області присвоїти ОСОБА_2 спеціальне звання поліції. Отже, вказаним рішенням суду обов`язку з присвоєння ОСОБА_2 спеціального звання "майор поліції" на Національну поліцію України не покладалося.
20.09.2019 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі по тексту - Відділ) надійшла заява ОСОБА_2 від 20.09.2019 разом із виконавчим листом від 23.07.2018 року у справі №804/4015/18 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області присвоїти ОСОБА_2 спеціальне звання поліції, яке він мав на момент звільнення з внутрішніх справ України, у співвідношенні спеціальних звань, а саме - "майор поліції", з моменту прийняття на службу в поліцію.
23.09.2019 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відповідно до Закону №1404-VIII, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60121672.
23.09.2019 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області прийнято постанову у виконавчому провадженні ВП №60121672 про стягнення з боржника - ГУНП виконавчого збору у розмірі 16 692,00грн.
Відповідо до листа Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 27.09.2019 за вих. №18/6599, наказом ГУНП у Дніпропетровської області від 26.09.2019 року №306 о/с присвоєнно спеціальне звання поліції "майор поліції" ОСОБА_2 , колишньому оперупованоженому сектору кримінальної поліції П`ятихатського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУПН, яке він мав на момент звільнення з органів внутрішніх справ України, з моменту прийняття на службу в поліції.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Так, заходами примусового виконання рішень, за визначенням частини першої статті 10 Закону №1404-VIII, є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 3 статті 27 Закону №1404-VIII, передбачено стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру. Виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до положень статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (частина перша цієї статті). Державний виконавець постанову про стягнення виконавчого збору виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абзац перший частини четвертої цієї статті).
Згідно із частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Нормами частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини пешої статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанову від 23.09.2019 отримано представником Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області за дорученням від 02.01.2019 №6/103/01-2019 ОСОБА_3 Ю.В 25.09.2019.
Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що боржником рішення суду виконано після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, фактично позивач виконав рішення суду після 23.09.2019 року - дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також після вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
При цьому, суд зазначає, що норми ч. 5 ст. 27 та ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII якими передбачені підстави з яких виконавчий збір не сплачується та не стягується на дані правовідносини не розповсюджуються.
Також, суд не приймає доводи представника позивача стосовно того, що фактично рішення суду виконано 11.06.2019 року, коли ними відправлено до Національної поліції України листа щодо присвоєння ОСОБА_2 спеціального звання, оскільки цей лист не є доказом виконання рішення суду, а є лише внутрішньою перепискою позивача з питання виконання рішення суду у справі №804/4015/18.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки рішення не було виконано боржником своєчасно.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вище викладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, на користь позивача не стягуються всі здійсненні ним судові витрати.
Керуючись статтями 9, 72-77, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2019 року.

Суддя О.С. Луніна