Справа № 120/2906/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 жовтня 2019 р. Справа № 120/2906/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, яким просить визнати протиправною та скасувати відмову у затверджені висновку про призначення йому, як працівнику міліції з частковою втратою працездатності, одноразової грошової допомоги, згідно Постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850. Також, просить зобов`язати МВС України затвердити висновок про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на стадії виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій МВС України повторно відмовлено у затверджені висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції відповідно до Порядку № 850.

На думку позивача вказана відмова є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Від представника МВС України на адресу суду надійшов відзив, яким позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зазначену відмову обґрунтовує тим, що позивач керується не належним законодавством, та вказує, що 07.11.2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію", а Закон України "Про міліцію" на який посилається позивач втратив чинність. Відтак, дія Закону України "Про міліцію" на спірні правовідносини не розповсюджується. Окремо зазначає, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах безпосередньо з МВС України, відповідно останній не був по відношенню до позивача роботодавцем, а відтак, позовна вимога щодо зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги не підлягає задоволенню, оскільки вона пред`явлена до неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 16.09.2019 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

До судового засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Представником позивача надано заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами, встановленими ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи заяву представника позивача, неявку представника відповідача, суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що Вінницьким окружним адміністративним судом було прийняте рішення 15.03.2018 року по справі № 802/2253/17-а щодо висновку про відмову позивачеві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності. Яким, адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України та Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Та зобов`язано МВС України у місячний строк повторно розглянути отримані від Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області документи та прийняти рішення про виплату грошової допомоги позивачеві.

Відтак, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Вінницьким апеляційним адміністративним судом винесено постанову у зазначеній справі, якою абз. 4 резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду викладений у наступній редакції: "Зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС у Вінницькій області в 15-денний строк, після отримання заяви та повного пакету документів від Позивача, надіслати до Міністерства внутрішніх справ України, документи для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, відповідно до п. 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850". В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому на виконання вищенаведених рішень судів першої та апеляційної інстанцій відповідачем повторно розглянуті документи та повторно відмовлено у затверджені висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що при установлені ІІІ групи інвалідності та відповідного ступеню втрати працездатності перевищено установлений Порядком № 850 дворічний термін для звернення за одноразовою грошовою допомогою.

Не погоджуючись з відмовою суб`єкта владних повноважень, позивач знову оскаржив її до суду.

На що, Вінницьким окружним адміністративним судом винесено рішення від 05.02.2019 року у справі № 120/4680/18-а, яким визнано протиправним та скасовано рішення МВС України про відмову у затверджені висновку про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказане рішення набрало законної сили 11.06.2019 року.

В подальшому на стадії виконання вищенаведених рішень судів першої та апеляційної інстанції МВС України прийнято відмову у затвердженні висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

МВС України обгрунтовуючи висновок про відмову у призначені позивачеві одноразової грошової допомоги, посилається на те, що інформація, яка міститься у виписці з акту огляду МСЕК від 01.03.2017 року № 584249 не відповідає інформації зазначеній у постанові ВЛКДУ "ТМОМВС України по Вінницькій області" від 01.04.2016 року № 10. А також, тим, що у надісланих матеріалах не дотримано вимог п. 4 Порядку 850. У зв`язку з чим наявність невідповідностей надісланих матеріалів вимогам зазначеного Порядку № 850 унеможливлює затвердження МВС України висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з відмовою відповідача у затверджені висновку про виплату одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про міліцію" держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону України "Про міліцію" Кабінетом Міністрів України 21.10.2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

У разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності є днем виникнення права на отримання грошової допомоги, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як передбачено п. 7, 8, 9 Порядку № 850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в п. 6 або 7 цього Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п. 8 Порядку № 850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 цього Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку № 850).

Наведена норма імперативно вказує що МВС приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги. Тобто, підстави для відмови у виплаті грошової допомоги перераховані у п. 14 Порядку № 850, згідно якого, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: вчинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Беручи до уваги п. 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на МВС України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 30.01.2018 у справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16, від 13.02.2018 у справі № 806/845/16.

Водночас Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, із зазначеними мотивами відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, викладених у листі МВС від 09.08.2019 року № 15/2-3215, а саме: інформація, що міститься у виписці з акту огляду МСЕК від 01.03.2017 року № 584249 не відповідає інформації зазначеній у постанові ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Вінницькій області" від 01.04.2016 року № 10. Однак, п. 2 Порядку 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Також, Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбачених п. 4 Порядку № 850.

Суд звертає увагу, що вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Водночас вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, передбачено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, ця норма не містить.

Отже, у разі установлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, працівник міліції позбавляється права на отримання грошової допомоги лише за наявності обставин, перелічених у п. 14 Порядку № 850.

Відтак, посилання відповідача щодо невідповідності інформації у виписці з акта огляду МСЕК та недотримання п. 4 Порядку № 850, викладені у листі відмові МВС від 09.08.2019 року № 15/2/3215, як на підставу для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленому ст. 23 Закону України "Про міліцію", є неправомірним та ґрунтується на помилковому трактуванні положень законодавства.

Аналізуючи зазначене, суд бере до уваги встановлене попередніми рішеннями судів, що у 2003 році відбувся первинний огляд МСЕК із установленням ОСОБА_1 втрати працездатності. В подальшому, позивачеві за рішенням МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням службових обов`язків.

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач зазначає про невідповідність інформації зазначеній у виписці з акту огляду МСЕК та посилається на недотримання вимог п. 4 Порядку № 850.

Також, у відзиві відповідачем наголошено, що позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за віком, та в силу власних вікових змін, не належній активній діяльності та особливостям свого організму, у зв`язку з чим набув захворювання, що відповідно не дає право на отримання одноразової грошової допомоги.

Із такими доводами відповідача, суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Встановлена позивачеві ІІІ група інвалідності є достатньою та підтвердженою висновком лікарської комісії підставою, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої чинним законодавством.

Однак, твердження представника відповідача, зазначені у відповіді на відзив щодо стану здоров`я ОСОБА_1 є лише черговою відмовою МВС України у виплаті зазначеної грошової допомоги, які не підтверджуються належними та допустимими доказами у контексті ч. 1 ст. 73 КАС України, якою передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак, нормами зазначеної статті не передбачено прийняття до уваги суду міркувань, які не стосуються предмета доказування, а саме, щодо стану здоров`я позивача із резюмуванням заключення у зневажливому ставленні до свого здоров`я ОСОБА_1 , яке поставлене головним спеціалістом відділу судово-претензійної роботи Департаменту юридичного забезпечення МВС України.

Відтак, оскільки відповідачем не надано достатніх та належних доказів, суд не приймає до уваги викладені міркування у відзиві.

Також, суд звертає увагу, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги покладено саме на МВС України, який підтверджується попередніми рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, рішення які мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки обставини, встановлені попередніми рішеннями судів у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачеві приймає саме МВС України, тому рішення (висновок) про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.08.2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги, який затверджений Міністерством внутрішніх справ України, підлягає скасуванню.

Також суд враховує, що інвалідність позивача виникла з причин отриманих травм, пов`язаних з проходженням військової служби.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на протиправність відмови МВС України щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги позивачеві, у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності, а також те, що позивач повторно звертається до суду, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Беручи до уваги ст. 13 Конвенції, яка вказує про те, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави_(п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Сhahal v. Тhе United Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відтак, відмова відповідача у призначенні та виплаті такої грошової допомоги є неправомірною та порушує право позивача на соціальний захист працівника міліції, а також права, гарантовані статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" № 29979/04 від 20.10.2011 року, п. 70, принцип "належного урядування" зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

При розгляді справи в межах даного провадження суд наголошує, що відповідачем фактично не взяті до уваги встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій висновки та не прийнято вмотивованого та законного рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову у затверджені висновку від 07.08.2019 року про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850.

Зобов`язати МВС України затвердити висновок про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в наслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків в період проходження служби в ОВС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович