Справа № 308/12135/19
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

представника позивача Жила Л.А.

відповідача Наджибуллах Незамі

представника відповідача - адвоката Моняк Р.В.

перекладача - Джаміль Саміль

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до неповнолітнього громадянина Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до неповнолітнього громадянина Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.10.2019 року о 13 год. 40 хв в порядку Угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі був переданий на територію України з Словацької Республіки . відповідач - Наджибуллах Незамі, який 15.10.2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку республіку, поза пунктами пропуску в районі 237 прикордонного знаку, в 400 м. від словацько українського кордону, у складі групи осіб та був затриманий прикордонною поліцією СР. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні, зі слів відповідача він стверджував, що він 01.01.2003 р.н. В подальшому Чопським прикордонним загоном у відповідності до ПКМ № 832 листом від було повідомлено Ужгородську районну державну адміністрацію про факт виявлення дитини, розлученої із сім`єю, яка не є громадянином України. Проте, у Чопському прикордонному загоні наявні відомості про звернення відповідача до ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та останній документований довідкою про звернення за захистом. Разом з тим отримано відомості про переведення його особових справ до ГУ ДМС у Харківській області, у зв`язку зі зміною місця перебування, а саме переїзд у Харківську область. З отриманої інформації ГУ ДМС у Харківській області відповідач перебуває у процедурі прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Додатково відповідно до висновку за результатами обстеження для встановлення віку дитини, яка залишилась без піклування батьків та потребує соціального захисту було встановлено вік та особу визнано повнолітньою.

Позивач вказує, що своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб, з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. При цьому, з огляду на наведене вище можна прийти до висновку, що реалізуючи свої права та свободи шляхом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач для досягнення своєї мети знову може порушувати законодавство України, зловживаючи перебуванням у процедура визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. А тому позивач просить затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), встановлений вік 20 років, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідач Наджибуллах Незамі в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що після прибуття на територію України подав заяву про визнання його біженцем, оскільки у нього на батьківщині існує загроза його життю і здоров`ю. Зазначив, що являється неповнолітнім. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач є неповнолітнім, на підтвердження чого надав суду довідку про народження відповідача, видану заступником управління провінції Кабул відділу реєстрації справ жителів Міністерства внутрішніх справ Ісламської республіки Афганістан. Просив не брати до уваги висновок за результатами обстеження для встановлення віку дитини, яка залишилась без піклування батьків та потребує соціального захисту від 09.09.2019 року, оскільки дане дослідження є неповним .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 16.10.2019 року о 13 год. 40 хв. в порядку Угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі на територію України з Словацької Республіки був переданий відповідач - Наджибуллах Незамі, який 15.10.2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку республіку, поза пунктами пропуску в районі 237 прикордонного знаку, в 400 м. від словацько українського кордону, у складі групи осіб та був затриманий прикордонною поліцією СР.

Також судом досліджено надану довідку про народження Наджибуллах Незамі, яка видана заступником управління провінції Кабул відділу реєстрації справ жителів Міністерства внутрішніх справ Ісламської республіки Афганістан та встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на даний час є неповнолітнім.

При цьому встановлено, що відповідач є особою, яка звернулася з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується листом відповіддю ГУ ДМС України в Харківській області від 22.10.2019 року, згідно якого встановлено, що з метою проведення процесуальних дій з виконання Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відповідачу надіслано виклик на співбесіду, яка має відбутися 29.10.2019 року. Також у зазначеному листі дата народження відповідача зазначена як ІНФОРМАЦІЯ_4 - тобто такий є неповнолітнім.

У Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9); відповідно до Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на таких підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9); згідно з положеннями пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках як: законне ув`язнення особи після її засудження компетентним судом (підпункт а); законний арешт або затримання особи за невиконання законної вимоги суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, передбаченого законом (підпункт b); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (підпункт c); затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою припровадження його до встановленого законом компетентного органу (підпункт d); законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг (підпункт e); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою запобігання її незаконному в`їзду в країну, чи особи, щодо якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції (підпункт f).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (пункт 63 зазначеного рішення).

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів.

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті, заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Вказане свідчить про те, що затримання іноземця за правилами ч. 2 ст. 289 КАС України можливе у випадку, якщо ним до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви, після чого існує ризик його втечі, або відсутні документи що дають право на виїзд з території України чи існують обґрунтовані підозри вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, всупереч зазначеній нормі, позивач до позовної заяви не надав жодного доказу про те, що існує ризик втечі відповідача та обґрунтовані підозри вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

При цьому суд враховує ту обставину, що відповідач є неповнолітнім, та згідно вимог ч.8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до досягнення 18 річного віку не може бути примусово повернутий у країну походження або третю країну, незалежно від поширення на нього дії Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Суд не бере до уваги висновок за результатами обстеження для встановлення віку дитини, яка залишилась без піклування батьків та потребує соціального захисту від 09.09.2019 року, оскільки такий є неповним та суперечить іншим дослідженим у суді доказам в частині визначення віку відповідача.

З огляду на це, суд констатує відсутність законних підстав для позбавлення свободи відповідача і тому, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.26,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 77, 246, 250, 288, 289, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до неповнолітнього громадянина Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя О.А. Придачук