Справа № 120/1434/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 жовтня 2019 р. Справа № 120/1434/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Тетяни Василівни

представника позивача: Богословського Сергія Вікторовича

представника відповідача: Грицай Тамари Володимирівни

представника відповідача: Кобзар Аліни Іванівни

представника третьої особи: Кравчук Діни Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

до: Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (вул. Героїв Майдану, б. 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області (вул. Миру, б. 44, смт. Турбів, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22513)

про: визнання протиправним та скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) до Відділу містобудування та архітерктури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування висновку відповідача від 28.03.2019 року № 01-16/1-27 та зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач відмовив їй у погодженні відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га по АДРЕСА_2 з огляду на вимоги ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та змін до цього закону щодо зупинення дії заборони на відведення земельних ділянок та зміни цільового призначення у разі відсутності плану зонування або детального плану території для всіх населених пунктів. Такий висновок відповідача позивач вважає протиправним, адже підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Позивач також зазначає, що вказані норми закону стосуються передання земельних ділянок для містобудівних потреб, їй же земельна ділянка відводиться для ведення особистого селянського господарства і вона віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

До позовної заяви позивачем також наданий розрахунок суми судових витрат у сумі 5 000 грн. 00 коп. - витрати на правову допомогу та судовий збір у сумі 1 536 грн. 00 коп..

Ухвалою від 02.05.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.05.2019 року.

14.05.2019 року за вх. № 25676 третьою особою надано до суду заяву, в якій вона проти позовних вимог не заперечує та просить розгляд справи здійснювати без участі її представника.

27.05.2019 року за вх. № 28184 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийняло висновок державної експертизи землевпорядної документації від 18.05.2018 року № 0-2-09-818/60-18, де в п. 10 «Зауваження та пропозиції до землевпорядної документації» було зазначено: « 1. Доопрацювати: «… доповнити погодження органу містобудування та архітектури відповідно до вимог п. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України); обґрунтувати доцільність надання земельної ділянки відповідно до вимог ст. 38, 39 ЗК України та ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності)». Вищевказані недоліки і зазначались у спірному висновку відповідача. Таким чином, з вищевказаного слідує, що проект землеустрою підлягає обов`язковому погодженню відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що висновок про відмову від 28.03.2019 року № 01-16/1-27 був прийнятий після висновку державної експертизи землевпорядної документації від 18.05.2018 року № 0-2-09-818/60-18 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, тому, в перш за все, саме цей висновок підлягав оскарженню. Оскільки він не оскаржувався, то позивачем обраний не належний спосіб захисту. При цьому, в генеральному плані смт. Турбів земельна ділянка щодо якої відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не заплановано ведення особистого селянського господарства, оскільки там є вулиці і відбувається будівництво будинків. За таких обставин, відповідач вказує, що права і свободи позивача не порушені, оскільки права власності чи користування на земельну ділянку позивач не набула та доказів про обмеження чи порушення права власності у позивача відсутні.

У судовому засіданні 28.05.2019 року сторони по справі надавали пояснення, судове засідання відкладено на 11.06.2019 року.

03.06.2019 року за вх. 29231 відповідачем надано до суду клопотання про визнання обов`язкової участі у справі представника третьої особи.

Цього ж дня за вх. № 29232 відповідачем через канцелярію суду надано заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у щорічній основній відпустці. До вказаної заяви додано копію розпорядження про щорічну основну відпустку Грицай Т.В. № 25-рв від 27.05.2019 року.

06.06.2019 року за вх. № 30166 іншим представником позивача через канцелярію суду подано клопотання, в якому він просив відкласти судове засідання на іншу дату, оскільки він перебуватиме в судовому засіданні у Немирівському районному суді Вінницької області. До клопотання представник позивача додав копію договору про надання професійної правничої допомоги № 81/19-а від 31.05.2019 року, ордер серії ВН № 097557 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 0000049 від 15.10.2015 року, які просив приєднати до матеріалів судової справи.

У судовому засіданні 11.06.2019 року суд не прийняв до уваги заяву представника відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки у судовому засіданні присутній інший представник відповідача. Щодо клопотання представника позивача про відкладення судового засідання представник відповідача не заперечувала. Суд клопотання представника позивача задовольнив та відклав судове засідання на 25.06.2019 року.

25.06.2019 року за вх. № 33121 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: запити про надання публічної інформації до третьої особи та відділу Держгеокадастру у Вінницькій області щодо керування містобудівною документацією та відповідні відповіді на запити.

У судовому засіданні 25.06.2019 року представник відповідача клопотання про визнання обов`язкової участі у справі представника третьої особи підтримала та просила задовольнити. Представник позивача не заперечував щодо задоволення цього клопотання. Ухвалою суду клопотання відповідача про визнання обов`язкової участі у справі представника третьої особи задоволено. Представник відповідача клопотання про долучення доказів до матеріалів справи підтримала та просила задовольнити. Представник позивача заперечував щодо долучення наданих відповідачем доказів до матеріалів справи. Суд задовольнив клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи та долучив надані відповідачем докази до матеріалів судової справи. Судом на обговорення винесено питання про продовження розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Представники сторін підтримали можливість подальшого розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25.06.2019 року подальший розгляд даної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.07.2019 року, визнано явку представника третьої особи обов`язковою.

24.07.2019 року за вх. № 38070 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про закриття провадження у даній справі. Одночасно за вх. № 38072 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про долучення до матеріалів справи копії запиту відповідача від 15.07.2019 року за № 01-17/74 та відповідь на запит Департаменту будівництва, містобудування та архітектури Вінницької області державної адміністрації від 16.07.2019 року № 05.1-13/1183.

Цього ж дня за вх. № 38073 третьою особою надано до суду належним чином завірені копії рішень Турбівської селищної ради № 326 від 20.12.2017 року та № 511 від 24.06.2019 року.

24.07.2019 року за вх. № 38165 представником позивача через канцелярію суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 8119-а від 31.05.2019 року на суму 12 000 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру від 31.05.2019 року на суму 12 000 грн. та додаток № 1 до договору про надання правової допомоги.

У судовому засіданні 24.07.2019 року представники відповідача клопотання про закриття провадження підтримали та просили задовольнити. Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував та вказував, що права його клієнтки дійсно порушені, адже оскаржуваний висновок є безпосередньою перешкодою у набутті права власності на земельну ділянку. Представник третьої особи заперечувала проти задоволення вказаного клопотання та також стверджувала про те, що права позивача оскаржуваним висновком порушені. Ухвалою від 24.07.2019 року у задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі відмовлено.

У цьому ж судовому засіданні представники відповідача підтримали клопотання про долучення до матеріалів справи копії запиту відповідача від 15.07.2019 року за № 01-17/74 та відповідь на запит Департаменту будівництва, містобудування та архітектури Вінницької області державної адміністрації від 16.07.2019 року № 05.1-13/1183. Представник позивача та представник третьої особи не заперечували щодо цього. Судом клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів задоволено та долучено до матеріалів справи надані відповідачем документи. Судове засідання відкладено на 22.08.2019 року.

09.08.2019 року за вх. № 41206 третя особа через канцелярію суду надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 15.06.2016 року нею прийнято рішення № 124 щодо надання позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3 га із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів по вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області. Третя особа наголосила, що приймаючи вказане рішення, вона діяла відповідно до норм чинного законодавства. При цьому, при відведенні земельних ділянок у власність або зміні цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у межах населеного пункту селищна рада керується діючим генеральним планом території смт. Турбів, який розроблений проектною організацією «Дніпромісто». Тож оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, то в силу положень ч.2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність подається на погодження до відділу містобудування та архітектури Липовецької РДА і ЗК України встановлено підстави, за яких може бути відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

19.08.2019 року за вх. № 42696 через канцелярію суду відповідачем подано заяву про відвід головуючого судді Маслоід Олени Степанівни. Заява мотивована тим, що у відповідача виникли сумніви щодо неупередженості та об`єктивності судді. Цього ж дня за вх. № 42698 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

22.08.2019 року за вх. № 43299 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 22.08.2019 року, зняте з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у щорічній основній відпустці відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 137 в-к від 02.08.2019 року.

30.08.2019 року за вх. № 44222 відповідачем надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 02.09.2019 року провадження у даній справі зупинено до вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Вказану справу передано для визначення складу суду для вирішення заяви про відвід.

За результатами автоматизованого розподілу заяви про відвід між суддями Вінницького окружного адміністративного суду визначено, що її розглядатиме Мультян Марина Бондівна. Ухвалою від 03.09.2019 року у задоволенні вказаної заяви про відвід відмовлено, а справу передано для продовження розгляду.

Ухвалою від 13.09.2019 року провадження у даній справі поновлено. Підготовче засідання призначено на 20.09.2019 року.

20.09.2019 року за вх. № 46518 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.09.2019 року представник відповідача клопотання про долучення доказів до матеріалів справи підтримала та просила задовольнити. Представник позивача не заперечував щодо задоволення даного клопотання. Суд клопотання відповідача задовольнив та приєднав до матеріалів справи надані ним документи. Судом поставлено на обговорення питання щодо можливості закриття підготовчого провадження у даній справі та розгляду справи по суті. Представники сторін вказали, що всі докази подані та є доречним закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.09.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 17.10.2019 року.

У судовому засіданні 17.10.2019 року особи, які приймають участь у справі надавали пояснення, здійснювалось дослідження доказів. Представник позивача наголосив суду, що усі необхідні документи щодо відшкодування витрат на правову допомогу ним вже були подані у повному обсязі.

Дослідивши подані учасниками справи докази, заслухавши думку їх представників, всебічно і повно оцінивши всі обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення, а також інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Рішенням 7 сесії 7 скликання третьої особи від 15.06.2016 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельних ділянок громадянам» позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3 га із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.

На підставі вказаного рішення розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в смт . Турбів по вул. Героїв Майдану.

Листом Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації від 04.10.2016 року за вих. № 6115/02-20 повідомлено, що на відведеній позивачеві земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області об`єктів культурної спадщини не виявлено.

Листом Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації від 19.10.2016 року за вих. № 8789/08 повідомлено, що запроектована земельна ділянка, яка планується для відведення позивачеві для ведення особистого селянського господарства на території Турбівської селищної ради, відповідно до наданих картографічних матеріалів, до територій та об`єктів природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення не входить та з такими не межує.

У п. 10 висновку Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.05.2018 року за № 0-2-0.9-818/60-18 «Зауваження та пропозиції до землевпорядної документації», зокрема, вказано: «документацію привести у відповідність до вимог п. 3.3.2 Методики про ведення державної експертизи землевпорядної документації; доповнити погодженням орга ну містобудування та архітектури відповідно до вимог п.2 ст. 186-1 Земельного кодексу України; обґрунтувати доцільність надання земельної ділянки відповідно до вимог ст. 38, 39 Земельного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної дія льності».

Разом з тим у п. 11 висновку «Підсумковій оцінці результатів державної експертизи» вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується при умові усунення зауважень.

За таких обставин, позивач звернулась до відповідача за погодженням проекту землеустрою.

Висновком відповідача від 28.03.2019 року за № 01-16/1-27 було відмовлено у погодженні вказаного проекту. Відмовляючи у погодженні відповідач зазначив, що заборонено відведення земельних ділянок та зміни цільового призначення у разі відсутності плану зонування або детального плану території для всіх населених пунктів. Крім цього, на даний час планування території Турбівської селищної ради відбувається відповідно до діючого генерального плану смт. Турбів, розробленого проектною організацією «Дніпромісто» у 1992 році. Згідно діючого генерального плану смт. Турбів вище вказана земельна ділянка не зазначена в межах населеного пункту смт. Турбів та не сформована, відповідно не можливо визначити умови, обмеження та планувальну організацію використання території.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2 ст. 14 Конституції України).

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, у тому числі перелік повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин врегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено у ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Ч. 8 ст. 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Ч. 6 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідно до ч. 7 ст. 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Згідно з ч. 8 ст. 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» (далі - ЗУ «Про землеустрій») проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Системний аналіз наведених норм доводить, що громадяни, які мають намір отримати на безоплатній основі у власність земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, на підставі дозволу, зокрема, органу місцевого самоврядування здійснюють розроблення землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Розроблення проекту здійснюється за замовленням громадян суб`єктами господарюваннями, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законодавством. Проект має бути в обов`язковому порядку погоджений з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а також структурними підрозділами районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, або виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури (у разі якщо місто не входить до територій певного району) або органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури, або структурним підрозділом державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (у випадку, якщо такий орган не утворений). При чому, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві відповідним рішенням третя особа надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. На теперішній час вказане рішення є чинним, доказів щодо його скасування не надано. У даному випадку, суд зазначає, що правомірність вказаного рішення чи його прийняття не є предметом цього спору.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до Рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевою самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевнені тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача на протиправність рішення третьої особи.

В свою чергу, відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача, як на підставу відмови, посилався на те, що згідно діючого генерального плану смт. Турбів запитувана земельна ділянка не зазначена в межах населеного пункту.

Вказана відмова викладена у спірному висновку, була спростована самими представниками відповідача у судовому засіданні 17.10.2019 року, які на питання третьої особи, надали відповідь, що згідно генерального плану, яким керується відповідач у своїй діяльності, спірна земельна ділянка знаходиться у межах міста. Крім цього, відповідачем до матеріалів справи були надані викопіювання із генерального плану, яким він користується, згідно яких земельна ділянка, на яку претендує позивач дійсно знаходиться в межах міста по вул. Героїв Майдану.

Крім цього, під час судового розгляду справи судом встановлено, що на території смт. Турбів було проведено зміну меж населеного пункту, оскільки генеральний план смт. Турбів розроблений Державним проектно-виробничим об`єднанням «Діпромісто» у 1992 році, затверджений рішенням третьої особи 30.10.2008 року та розрахований строком до 2015 року, що також було підтверджено відповідачем та третьою особою.

Суд звертає увагу на те, що вже під час розгляду справи відповідач, як на підставу відмови у погодженні проекту, посилався на невідповідність проекту землеустрою містобудівної документації, а саме: згідно генерального плану, яким користується відповідач, земельна ділянка належить до земель громадської та житлової забудови, а не до земель сільськогосподарського призначення. При прийнятті спірного висновку, відповідач на вказану підставу не посилався. Ним, у спірному висновку, лише було наведено норму ЗК України - ст. 186.1., яка містить вказані положення.

У зв`язку із відсутністю вказаної підстави у спірному висновку, суд не може приймати її до уваги під час судового розгляду справи, з огляду на наступне.

Так, ст. 77 КАС України визначено правила доказування в адміністративному процесі.

Ч. 1 цієї статті передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 с. 77 КАС України).

Від так, законодавцем передбачено обмеження щодо можливості посилання суб`єкта владних повноважень на ті докази, які не були враховані ним при прийнятті рішення, що оскаржується, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, зі змісту висновку відповідача, що оскаржується, слідує, що підставою для його прийняття є приписи ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, оцінка яким надана судом в ході судового розгляду. При цьому, будь-яких інших посилань, як на підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою, спірний висновок не містить.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність посилань відповідача на інші докази, які на його думку, свідчать про обґрунтованість прийнятого ним висновку, адже відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання відповідного доказу до прийняття оскаржуваного рішення, проте такий не був отриманий з незалежних від нього причин.

Але з метою всебічного з`ясування обставин та прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд зазначає наступне.

Судом було зобов`язано третю особу надати до суду генеральний план, яким він користується у своєї діяльності. Третьою особою у судове засідання було надано вказаний генеральний план, який був досліджений судом та представниками осіб, що приймають участь у справі.

У судовому засіданні представник відповідача наголосив, що третьою особою було надано не генеральний план, а план існуючого використання території.

Представник третьої особи неодноразово наголошував під час судового розгляду справи про надання ним саме генерального плану 1992 року смт. Турбів, який вже переданий для використання та розроблення нового генерального плану.

Згідно наданого генерального плану земельна ділянка, на яку претендує позивач, належить до земель пашні та не виділена окремим кольором, яким виділені землі, що належать до земель громадської та житлової забудови.

Крім цього, матеріалами справи також підтверджується, що спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, а саме: висновком відділу головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05.03.2018 року (п. 6); довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами (землі не надані у власність та користування в межах населеного пункту) та власно рішенням третьої особи від 15.06.2016 року № 124 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою.

З наведеного вбачається, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, належить до земель сільськогосподарського призначення і відсутня невідповідність проекту землеустрою містобудівної документації - генеральному плану смт. Турбів.

До того ж, як вже зазначалось, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків. Аналіз же спірного висновку доводить відсутність вичерпного переліку недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відсутність зазначення розумного строку для усунення таких недоліків.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача, на захист якого подано цей позов, з огляду на наступне.

Позивач звернулась до суду у звязку із відмовою відповідача у погодженні проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з огляду на відсутність плану зонування або детального плану території для всіх населених пунктів. Вказаною відмовою було порушено гарантоване чинним законодавством право позивача на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Саме за захистом порушеного права позивач звернулась до суду з даним позовом. Крім цього, суд зазначає, що до набуття права власності позивач має інтерес у його набутті. Останній являє собою форму прояву потреби, що скеровує суб`єкта на усвідомлення мети діяльності; це спосіб відношення соціального суб`єкта до необхідних умов існування, що виражається в прагненні створювати і використовувати ці умови. За даних обставин, був порушений інтерес позивача, оскільки вона мала правомірні очікування на вказане.

Суд не приймає до уваги документи, надані сторонами по справі, щодо підтвердження та спростування того факту, що проекти землеустрою інших громадян на аналогічні земельні ділянки були погодженні відповідачем, з огляду на те, що вказані документи є неналежними та недопустимими доказами у розумінні вимог глави 5 КАС України.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що оскільки спірний висновок був прийнятий після висновку державної експертизи землевпорядної документації від 18.05.2018 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідно першим підлягає оскарженню часе висновок від 18.05.2018 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 5 КА України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист відповідним шляхом.

За таких обставин, суд доходить висновку, що спірний висновок відповідача не відповідає вимогам законодавства та вимогам, викладеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідачем до суду не надані належні та достатні докази на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, відповідно висновок від 28.03.2019 року підлягає визнанню протиправним.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання спірного висновку протиправним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача скасувати висновок відповідача від 28.03.2019 року № 01-16/1-27, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним висновку відповідача від 28.03.2019 року № 01-16/1-27 задовольнив, відповідно вимога про його скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України при вирішенні суд справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні від 22.09.1994 року у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrich v. France) Суд вказав на обов`язок дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним та скасування висновку відповідача від 28.03.2019 року № 01-16/1-27 задовольнив, відповідно належним для відновлення порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, сплачений останнім при зверненні до суду, судовий збір у сумі 1 536 грн. 80 коп..

Разом з тим, беручи до уваги те, що відповідач у справі не є самостійною юридичною особою та не має власних рахунків у банках та інших фінансових установах, а є лише відокремленим підрозділом Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, відповідно судовий збір слід стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Водночас 24.07.2019 року за вх. № 38165 представник позивача (адвокат Богословський С.В.) надав до суду детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 8119-а від 31.05.2019 року, в якому просив у разі задоволення даного позову стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. 00 коп..

У детальному описі адвокат посилається на те, що витрати позивача на правову допомогу складаються з попереднього вивчення матеріалів, консультування, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики, ознайомлення з матеріалами справи, підготовки заперечень на відзив в позовній заяві, представництва в судових засіданнях Вінницького окружного адміністративного суду. На підтвердження вказаних витрат адвокат надав суду договір про надання правової допомоги № 81/19-а від 31.05.2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 31.05.2019 року на суму 12 000 грн. та додаток № 1 до договору на правову допомогу. Згідно додатку № 1 до договору на правову допомогу винагорода (гонорар) за надання професійної правничої допомоги складає 12 000 грн., гонорар включає у себе надання юридичних консультацій, підготовку та подання до суду позовної заяви, представництво у судах, акт виконаних робіт клієнт отримує після остаточного рішення по справі, розрахунки клієнт здійснює у готівковій формі, про що видається прибутковий касовий ордер або квитанція про оплату гонорару.

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, змістовний аналіз зазначених вище норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших понесених стороною витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, та фактичне надання правових послуг. Такі документи повинні бути оформлені у визначеному законом порядку та відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим…Суд повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

На переконання суду, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність, понесених позивачем, витрат на правничу допомогу адвоката, а також надання тих послуг, з яких складаються понесені витрати.

Так, розрахунок понесених витрат, наданий адвокатом 24.07.2019 року, тоді як сплата гонорару відбулась ще 31.05.2019 року. Таким чином, перелік наданих послуг та їх конкретна вартість були визначені на майбутнє.

Крім того, суд також вказує на те, що на підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Такий розрахунок повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на: участь у судових засіданнях, вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (постанова Верховного Суду від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17).

Втім адвокатом, вказані вище, вимоги не дотримані. З наданого розрахунку вбачається лише час, затрачений на виконання окремих дій з надання правової допомоги, однак вартості однієї години роботи не зазначено. До того ж, перелік правових послуг, викладений у детальному описі робіт, не відповідає додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 31.05.2019 року.

Також обов`язковим є посилання у договорі на конкретну справу, в межах якої й надається правова допомога (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 821/1594/17).

Суд вказує, що у договорі про надання професійної правничої допомоги зазначено номер справи « 120/1434/19-а», проте вказано, що це «цивільна справа». При цьому, представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалось в межах адміністративного судочинства.

Крім цього, фактичне надання професійної правничої допомоги, згідно додатку № 1 до договору, повинно підтверджуватись актом виконаних робіт, який позивач повинен отримати після рішення по справі. У судовому засіданні ж 17.10.2019 року адвокат зазначив, що усі необхідні документи, на підтвердження надання правових послуг, ним надані до матеріалів справи. Суд зазначає, що доказів фактичного виконання та прийняття наданих правових послуг до суду не надано, тобто акт виконаних робіт.

Суд також звертає увагу на те, що згідно додатку № 1 до договору від 31.05.2019 року, гонорар включає в себе підготовку та подання до суду позовної заяви. З матеріалів справи вбачається, що позов поданий до суду 26.04.2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, до якого також наданий розрахунок суми судових витрат, у тому числі - витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 5 000 грн. В матеріалах справи міститься ордер серія ВН № 104514 від 28.05.2019 року адвоката позивача Герасимчука О.О . та копія його посвідчення про заняття адвокатською діяльністю № 603 від 18.08.2008 року. Вказаний адвокат приймав участь у судовому засіданні 28.05.2019 року.

З наведеного вбачається, що адвокат Богословський С.В. не здійснював підготовку та подання до суду позовної заяви та прийняв участь у справі після проведення першого судового засідання, що також було підтверджено ним під час судового розгляду справи.

За таких обставин, стороною позивача не надано до суду достатніх доказів, на підтвердження чіткого обсягу наданих правових послуг, за які сплачені кошти у сумі 12 000 грн., а також того факту, що квитанція про сплату гонорару дійсно була сплачена за надання правової допомоги саме у цій конкретній справі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 грн.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 28.03.2019 року № 01-16/1-27.

Зобов`язати Відділ містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.

Стягнути з Липовецької районної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1 536 грн. 80 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Відділ містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (вул. Героїв Майдану, б. 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

Третя особа - Турбівська селищна ради Липовецького району Вінницької області (вул. Миру, б. 44, смт. Турбів, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22513)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 28.10.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна