Справа № 620/2340/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року Чернігів Справа № 620/2340/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача Луєнка Ю.В. , представника відповідача Черевка А.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими особами № 25-17-023/0208/92 від 25.03.2019 у розмірі 125190 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що оскаржувана постанова є безпідставною та необґрунтованою, оскільки ніяких документів, пов`язаних з перевіркою не підписував та не отримував, повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу йому не надходило. Вказує, що інспекторами праці не були пред`явлені службові посвідчення та не було ознайомлено з підставою проведення інспекційного відвідування, а викладені в акті порушення трудового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що 20.02.2019 ним було оформлено прийняття на роботу працівника ОСОБА_3 та допущено до роботи, а висновки відповідача про допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин ґрунтується лише на встановленому режимі роботи с 08:00 до 16:00 та тому, що повідомлення про прийняття на роботу було доставлено до Носівської ДПІ Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області не раніше 09:00 20.02.2019.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку до початку роботи за укладеним трудовим договором. Вказує, що згідно розпорядку роботи Носівської ДПІ Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області повідомлення про прийняття працівника на роботу було доставлено не раніше 09:00 20.02.2019, тобто після допуску до роботи продавця продовольчих товарів ОСОБА_3 з 08:00 20.02.2019, враховуючи встановлений їй режим роботи. Вважає, що позовні вимоги такими, що не відповідають обставинам справи, не спростовують матеріалів інспекційного відвідування та не мають жодного посилання на норми діючого законодавства.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 08.08.2019 забезпечено позов шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу від 25.03.2019 № 25-17-023/0208/92 до набрання законної сили судовим рішенням по вказаній справі та зупинення стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 25.03.2019 № 25-17-023/0208/92 у виконавчому провадженні ВП № 59344615, яке відкрито у Носівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, до набрання законної сили судовим рішенням по вказаній справі; ухвалою суду від 09.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_4 ; ухвалою суду від 09.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_5 .

Вислухавши пояснення представників сторін, заслухавши показання свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Луцишиною В. на ім`я начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С.В. підготовлено службову записку від 15.02.2019 з пропозицією провести інспекційне відвідування позивача згідно інформації з Паспорту неформальної зайнятості Чернігівської області (а.с. 93).

На підставі вказаної службової записки, 15.02.2019 відповідачем було видано наказ № 57 про проведення контрольних заходів, зокрема, інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та направлення № 189 з терміном інспекційного відвідування з 20 по 21.02.2019 (а.с. 91-92).

На підставі вищезазначених наказу та направлення інспектором праці ОСОБА_5 за участю інспектора праці Величко М.С. о 10:15 20.02.2019 було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яке не було проведено у зв`язку ненаданням документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю; відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № 25-17-023/0048 від 21.02.2019, та яким строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 04.03.2019 (а.с. 94-95).

Також, 21.02.2019 інспектором праці ОСОБА_5 складена вимога про надання документів № 25-17-023/0047, якою інспектором праці було зобов`язано позивача у строк до 10 год. 00 хв. 04.03.2019 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування згідно переліку Управлінню Держпраці у Чернігівській області за адресою: площа Шевченка, 2а, м. Ічня, Чернігівська область, 16703 (а.с. 96).

04.03.2019 інспектором праці ОСОБА_5 складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, № 25-17-023/0208, в якому відображено, що в ході інспекційного відвідування о 10:15 20.02.2019 в кіоску «Хлібобулочні вироби» за адресою: Чернігівська область, м. Носівка, вул. Привітна, в якому здійснює підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_2 виявлено використання праці однієї працівниці без документального підтвердження оформлення трудових відносин. За прилавком кіоску перебувала ОСОБА_3 , яка виконувала трудову функцію продавця, зокрема, знаходилась безпосередньо на робочому місці продавця, продавала хлібобулочні вироби, проводила розрахунки з покупцями. Від надання пояснень в письмовій формі з приводу роботи продавця в кіоску «Хлібобулочні вироби» дана працівниця відмовилась, однак в усній формі вказала, що працює продавцем з режимом роботи з 08:00 до 16:00, з двома вихідними днями субота та неділя. В подальшому позивачем було надано копії трудового договору від 20.02.2019, наказу про прийняття ОСОБА_3 на роботу з 20.02.2019, повідомлення у ДФС від 20.02.2019 про прийом на роботу ОСОБА_3 з 20.02.2019. Враховуючи те, що ОСОБА_3 на початок інспекційного відвідування 20.02.2019 з 08:00 здійснювала виконання обов`язків продавця, тобто працівниця була допущена до роботи 20.02.2019 без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, тим самим позивач діяв всупереч вимогам частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (а.с. 25-28).

Листом від 15.03.2019 № 10-04/1605 позивачу надіслано повідомлення про розгляд 25.03.2019 о 11:10 справи за фактом порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 трудового законодавства (а.с. 102).

25.03.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 04.03.2019 № 25-17-023/0208 щодо порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 законодавства про працю, було встановлено, що працівника ОСОБА_3 фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, винесено постанову № 25-17-023/0208/92, якою на позивача на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. (а.с. 20-21).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Так, згідно абзацу третього статті 1 Закону заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 2 Закону заходи контролю здійснюються, серед інших, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону. Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частини перша, друга статті 7 Закону передбачають, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

За змістом статті 39 Закону України «Про охорону праці» посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право, зокрема, безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Так, особливості проведення заходів контролю, про які йде мова в частині четвертій статті 2 Закону, в сфері законодавства про працю передбачені частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України, згідно якої державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

В силу підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Зі змісту вказаних норм, суд робить висновок, що підставою для проведення інспекційного відвідування з питань використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та оплати праці може бути не будь-яке рішення керівника органу контролю, а лише те, яке прийняте на підставі наявної інформації, яка в достатній мірі свідчить про можливі порушення трудового законодавства в частині використання праці осіб без укладання трудових договорів.

Тобто, оцінка правомірності рішення керівника про призначення інспекційного відвідування, повинна надаватися з урахуванням достатності інформації про можливі порушення та змісту наказу (посвідчення чи направлення на проведення заходу) для висновків про наявність фактичної підстави проведення відповідного відвідування. Відсутність такої інформації свідчить про відсутність підстав для проведення відвідування, призводить до визнання відвідування протиправним та відсутності правових наслідків такого.

При цьому, суд наголошує, що наказ Управління Держпраці у Чернігівській області від 15.02.2019 № 57 є чинним та не був оскаржений позивачем в частині, що стосується його прав та обов`язків.

Щодо обставин проведення інспекційного відвідування, то суд зазначає наступне.

Пунктом 8 Порядку № 295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до частини другої статті 12 Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Оскільки предметом перевірки згідно з наказом від 15.02.2019 № 57 було здійснення державного контролю за додержанням відповідачем законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин, що за своєю суттю передбачає виявлення неоформлених трудових відносин, то пункт 8 Порядку № 295 дозволяє не повідомляти об`єкт відвідування про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

За наведених підстав суд відхиляє доводи позивача щодо завчасного неповідомлення про проведення інспекційного відвідування.

Пунктом 11 Порядку № 295 визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, серед іншого фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Суд зазначає, що підставою для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимоги про надання документів стало і відсутність об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, і ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що відсутність 20.02.2019 позивача за фактичним місцем проведення господарської діяльності виключає можливість відповідача об`єктивно перевірити наявність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, а відтак, висновок відповідача про відсутність таких документів є необґрунтованим та передчасним.

Також позивач посилається на не надсилання за результатами державного контролю акту інспектування.

Так, відповідно до пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Згідно з пунктом 26 Порядку № 295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.

З матеріалів справи слідує, що 04.03.2019 відповідачем було складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № 25-17-023/0208, який у зв`язку із неможливістю особистого вручення направлено позивачу рекомендованим листом № 712 (а.с. 29-31).

Суд зазначає, що сам по собі факт неотримання акту інспекційного відвідування не може бути підставою для визнання протиправною оскаржуваної постанови.

Згідно частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

У відповідності до вимог частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 6 та 7 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, пунктом 6 Порядку № 509 передбачено п`ять способів письмового повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду: 1) рекомендованим листом; 2) телеграмою; 3) телефаксом; 4) телефонограмою; 5) шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що у пункті 6 Порядку № 509 зазначено саме про повідомлення уповноваженими посадовими особами, а не про надіслання повідомлення суб`єктам господарювання та роботодавцям не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду їх справи.

На переконання суду, оскільки всі зазначені способи повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання є однаково можливими для застосування уповноваженими посадовими особами, тобто рівнозначними, то і їх використання повинно тягнути за собою однакові наслідки для адресатів.

Відтак, очевидним є те, що використання будь-якого із зазначених способів повинно мати наслідком доведення до відома/сповіщення суб`єктів господарювання та роботодавців про те, що розгляд їх справи буде здійснюватися не раніше п`яти днів від дня отримання такої інформації. Передбачення у Порядку № 509 вказаного строку, на переконання суду, обумовлена необхідністю надання суб`єктам господарювання та роботодавцям можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.

Окрім того, виходячи із приписів пункту 7 Порядку № 509, за загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Уповноважена посадова особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до пункту 6 Порядку № 509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що у відповідача на час прийняття оскаржуваної постанови були відсутні відомості про належне повідомлення позивача одним із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509, оскільки саме лише скерування відповідного листа 15.03.2019 № 10-04/1605 позивачу не може свідчити про доведення до відома позивача про розгляд його справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду.

Той факт, що фактичне одержання надісланого відповідачем повідомлення про розгляд справи не залежить від Управління Держпраці та знаходиться поза межами його компетенції не звільняє його від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. При цьому суд наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.

Так, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу № 25-17-023/0208/92 від 25.03.2019 є встановлення факту допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас, при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях особи складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що на підставі заяви від 20.02.2019 позивачем видано наказ № 1 від 20.02.2019 про прийняття ОСОБА_3 на посаду продавця продовольчих товарів та оформлено трудовий договір № 1 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с. 32-35).

Також, 20.02.2019 до Носівської ДПІ Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області позивачем подано повідомлення про прийняття працівника на роботу (а.с. 36).

Судом було допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що 20.02.2019 було її першим робочим днем, близько 08:00 вона зустрілась з ОСОБА_2 у нього вдома, де було оформлено відповідні документи, зокрема, підписано трудовий договір. Потім вони разом поїхали до кіоску, де вона мала працювати, та по дорозі заїхали до податкової, де ОСОБА_2 подав документи. Вказує, що близько 10 години до кіоски підійшли дві жінки, повідомили, що прийшли з перевіркою, та запитали власника. Зазначає, що питали у неї тільки як її звати та графік роботи кіоску. З котрої години працює 20.02.2019 не запитували та не пропонували надати письмові пояснення.

Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що 20.02.2019 о 10:15 було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 за фактичним місцем здійснення підприємницької діяльності, де продавцем працювала ОСОБА_4 , яка не показала оформленого трудового договору. Було з`ясовано, що ФОП ОСОБА_2 у Києві, а тому, у зв`язку з відсутністю позивача, інспекційне відвідування було призупинено, а позивачу було надіслано вимогу про надання документів, які були надані позивачем 04.03.2019 в електронному вигляді. Вказує, що повідомлення про прийняття на роботу повинно бути подане до фіскальної служби до допуску працівника до роботи, податкова працює з 09:00, а режим роботи ОСОБА_4 згідно трудового договору з 08:00 до 16:00, а тому остання була допущена до роботи без оформлення трудових відносин.

З акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, № 25-17-023/0208 від 04.03.2019 судом встановлено, що відповідач дійшов до висновку про допуск ОСОБА_4 до роботи з 08:00 20.02.2019 без укладення трудового договору та без повідомлення Носівської ДПІ Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області про прийняття працівника на роботу лише на підставі встановленого їй режиму роботи з 08:00 до 16:00 та розпорядку роботи Носівської ДПІ Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області, згідно якого позивач не мав змоги раніше 09:00 20.02.2019 подати до податкової повідомлення про прийняття працівника на роботу.

При цьому, як вказано в акті про неможливість проведення інспекційного відвідування № 25-17-023/0048 від 21.02.2019 та вищевказаному акті інспекційного відвідування, саме інспекційне відвідування розпочалося 20.02.2019 о 10:15, тобто більше ніж через дві години після початку встановленого режиму роботи кіоску та більше ніж через годину після початку роботи податкового органу.

Так, під час проведення інспекційного відвідування не було встановлено фактичний час ні допуску позивачем до роботи ОСОБА_4 саме 20.02.2019, ні укладення трудового договору та повідомлення податкового органу про прийняття працівника на роботу після фактичного допуску працівника до роботи.

Таким чином, з огляду на предмет доказування у справі, аргументи відповідача про виконання трудових обов`язків ОСОБА_4 з 08:00 20.02.2019 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Стосовно інших посилань представників сторін, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що постанова Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-17-023/0208/92 від 25.03.2019 є необґрунтованою з підстав не дослідження усіх обставин, що мали суттєве значення для правильного вирішення справи, без підтвердження належними доказами самого правопорушення, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 19/07/6 від 30.07.2019, додаткової угоди № 1 про погодження розміру гонорару до вказаного договору, акту про надану правову (правничу) допомогу від 17.10.2019 № 1, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та понесених ним витрат, квитанції до прибуткового касового ордеру № 19/07/6 1 від 17.10.2019 (а.с. 125-132).

В судовому засіданні представником відповідача було зазначено про не співмірність вартості правової допомоги зі складністю справи, незначного обсягу обставин справи та правового регулювання, вказано на завищену кількість часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у даній справі.

В детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та понесених ним витрат, зазначено про тривалість виконаних робіт (24,5 години), з яких: 1,5 години - правовий аналіз наданих позивачем документів, консультації та роз`яснення щодо правовідносин, які виникли на підставі наданих документів; 8 годин - складання позовної заяви, формування матеріалів позову та підготовка подачі до суду; 4 години - складання заяви про забезпечення позову, формування матеріалів заяви та підготовка подачі до суду; 1 година - правовий аналіз відзиву, надання позивачу консультацій та роз`яснень щодо відзиву; 10 годин - представництво клієнта та участь у судових засіданнях з урахуванням часу очікування судового засідання, тривалості судових засідань, перебування суду в нарадчій кімнаті, прибуття до приміщення суду та повернення до робочого місця адвоката.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 15100,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною в частині часу їх виконання (24,5 години). Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката.

Також суд зазначає про відсутність підстав для відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат часу адвоката, пов`язаних із прибуттям у судові засідання, як виду правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 6300 грн. ((1,5 години - правовий аналіз наданих позивачем документів, консультації та роз`яснення щодо правовідносин, які виникли на підставі наданих документів + 4 години - складання позовної заяви, формування матеріалів позову та підготовка подачі до суду + 1 година - складання заяви про забезпечення позову, яка подана разом з позовною заявою, та формування матеріалів заяви + 1 година - правовий аналіз відзиву, надання позивачу консультацій та роз`яснень щодо відзиву + 3 години - участь у судових засіданнях) *600 грн.).

Враховуючи, що позивачем при подачі позову також сплачено судовий збір в розмірі 1251,91 грн., то за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 7551,91 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 39, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими особами № 25-17-023/0208/92 від 25.03.2019 у розмірі 125190 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 7551,91 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.10.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна