Справа № 2040/6923/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 р.Справа № 2040/6923/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року (ухвалене суддею Бабаєвим А.І., повний текст якого складено 12.07.2019 р.) по справі № 2040/6923/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила: скасувати п. 2 Протоколу № 83 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.08.2017 р.; зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачці одноразову грошову допомогу, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі смерті її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідачем протиправно не виплачено позивачці одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі смертю її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Крім того, апелянт зазначає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки головуючим суддею по справі не вирішено питання про заявлений йому відвід.

У судовому засіданні представники позивачки підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 має статус вдови померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, інваліда 2 групи ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням Харківської обласної державної адміністрації № НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням Харківської обласної державної адміністрації категорії 1 серії НОМЕР_2 від 11.08.2010 р.

В жовтні 1986 року ОСОБА_2 призваний (мобілізований) на спеціальні військові збори та з 13.10.1986 р. по 24.11.1986 р. проходив військову службу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок атеросклеротичної хвороби серця, згідно довідки про причину смерті № 267-с від 06.02.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 1985).

Довідкою від 19.12.1994 р. № 51/6386 та військовим квитком НОМЕР_4 підтверджено, що померлий ОСОБА_2 призваний на спеціальні військові збори у складі військової частини № НОМЕР_5 (с. Ораноє) для участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 13.10.1986 р. по 24.11.1986 р.

Експертними висновками висновки Харківської міжвідомчої Експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 2568 від 07.08.1991 р. та № 460 від 26.05.2004 р. встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно із витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону від 12.03.2014 р. по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання, старшини у відставці ОСОБА_2 - Атеросклеротична хвороба серця, яке призвело до смерті, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради від 13.03.2014 р. позивачці призначено грошову компенсацію, як сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 7586 грн.

ОСОБА_1 звернулася до Харківського обласного військового комісаріату із заявою від 27.07.2016 р. про виплату їй одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якої листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1816/ВСЗ від 10.08.2016 р. повідомлено про неможливість виплати їй одноразової грошової допомоги, як дружині померлого ОСОБА_2 , оскільки на час смерті ОСОБА_2 не виконував обов`язки військової служби військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржила вказану відмову в судовому порядку та постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017 р. по справі № 645/699/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії відповідача з відмови в поданні розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", зобов`язано відповідача подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Харківським обласним військовим комісаріатом подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленим пунктом 2 протоколу № 83 від 04.08.2017 р. позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем або військовозобов`язаним, призваним на збори.

Позивачка, не погоджуючись з такою відмовою відповідача звернулася до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачкою отримано грошову компенсацію, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то відсутні підстави для додаткового отримання нею одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , проте, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з інших підстав і мотивів, які зазначаються нижче.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 9 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Статтею 40 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачені гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Згідно із ст. 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (підпункт 3 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 1 статті 16-1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в подальшому Порядок № 975).

Пунктами 3, 4, 5 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Аналіз вищезазначених норми вказує, що право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовозобов`язаного, який був призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, настала безпосередньо під час виконання ним обов`язків військової служби.

Судовим розглядом встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала через 28 років після виконання ним військового обов`язку, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення та виплати грошової допомоги членам його сім`ї.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 р. по справі № 639/2448/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , проте, зазначає, що судом першої інстанції невірно вказані підстави та мотиви для відмови в задоволенні позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доводи апелянта, що оскаржуване рішення прийнято неповноважним складом суду, оскільки головуючим суддею Бабаєвим А.І. по цій справі не вирішено заяву позивачки від 09.07.2019 р. про його відвід, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, зокрема, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Судовим розглядом встановлено, що 09.07.2019 р. представником позивачки подана заява про відвід судді Бабаєва А.І., у зв`язку з невмотивованою відмовою в задоволенні його клопотання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вказана заява залишена без розгляду, оскільки подана повторно з тих самих підстав, а саме, у зв`язку з існуванням у представника позивачки сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді під час прийняття ним процесуальних рішень.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Оскільки 23.10.2018 р., 19.11.2018 р., 27.02.2019 р. представником позивачки подавалися заяви про відвід судді Бабаєва А.І. з підстав наявності в нього сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді, що зумовлені прийняттям суддею процесуальних рішень, які ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р., 24.10.2018 р., 19.11.2018 р., 20.11.2018 р., 27.02.2019 р. та 28.02.2019 р. залишені без задоволення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви від 09.07.2019 р. про відвід судді Бабаєва А.І.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що справа № 2040/6923/18 розглянута повноважним складом суду, а підстави для відводу судді Бабаєва А.І., вказані в заяві від 09.07.2019 р. про його відвід необґрунтовані.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 9, 36, 39, 229, 243, 271, 286, 308, 313, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року по справі № 2040/6923/18 змінити з підстав і мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 28.10.2019 року