Справа № 826/8631/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8631/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення № 000012 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 09.02.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а при розгляді справи не враховано всіх доводів позивача та не дано оцінки відповідним посиланням на норми закону у взаємозв`язку з обставинами справи. Крім того, наголошено на тому, що розміщена конструкція є вивіскою, а не рекламою, оскільки на ній зображений виключно належний Товариству знак для товарів і послуг "Швидко Гроші".

Представник апелянта в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" здійснює господарську діяльність, в тому числі, у приміщенні у м. м. Львів, вул. І. Франка, 6. На фасаді вказаного приміщення розміщено щит (рекламна конструкція) розміром 6,0 х 1,0 м, з інформаційним полем "ШвидкоГроші".

Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві на адресу ТОВ "Споживчий центр" було скеровано вимогу №14.0/13565 від 12.10.2017 про надання документів, а саме: письмових пояснень, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами (договори з рекламодавцем, акти виконаних робіт, квитанції про сплату тощо), затвердженого рекламного сюжету, іншої інформації, що може мати істотне значення для прийняття Управлінням рішення.

16.11.2017 Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві направлено позивачеві повідомлення № 14.0/15543 про призначення розгляду справи на 27.11.2017.

22.11.2017 ТОВ "Споживчий центр" було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи.

14.12.2017 року відповідачем на адресу ТОВ "Споживчий центр" було направлено лист № 06.1/17091 про призначення розгляду справи щодо порушення вимог законодавства про рекламу при розміщенні спеціальної конструкції з інформаційним полем "Швидко Гроші" за адресою: м. Львів, вул. І Франка, 6 на 31.01.2018 р.

14.12.2017 Головним спеціалістом Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві Лавріненко Д.О . відносно позивача було складено протокол про порушення законодавства України про рекламу щодо розміщення зовнішньої реклами (щит на фасаді розміром: 6,0х1,0 м. за адресою вул. І.Франка, 6, м. Львів, місце №1) з ознаками порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" без наявності дозволу від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (вимога Департаменту містобудування Львівської міської ради від 14.03.2017 №23/Р-11-712).

На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 14.12.2017 у відповідності до вимог п.11 "Про порядок накладення штрафів за порушення законодавства України про рекламу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693, Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві винесено рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 18.12.2017.

Станом на 31.01.2018 письмові пояснення, запитувані документи для прийняття Управлінням рішення не було надано, уповноважені особи ТОВ "Споживчий центр" на засідання розгляду справи не з`явилися.

31.01.2018 Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, яким встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" без наявності дозволу від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Рішенням від 09.02.2018 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу" № 000012 за порушення вимог ч.1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" на позивача накладено штраф у сумі 5083,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спеціальна конструкція "ШвидкоГроші" є рекламною вивіскою і вважається зовнішньою рекламою та потребує отримання дозволу на її розміщення, а дії та рішення відповідача є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правова позиція апелянта обґрунтована, зокрема, тим, що розміщена конструкція є вивіскою, а не рекламою, оскільки на ній зображений виключно належний Товариству знак для товарів і послуг "Швидко Гроші". Крім того, відповідачем порушено строк застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки порушення встановлено на підставі невиконання позивачем вимоги Департаменту містобудування Львівської міської ради від 14.03.2017 № 23/Р-11-712, тобто виявлено 14.03.2017, а штраф застосовано 09.02.2018, тобто між датою порушення та датою застосування штрафу пройшло більше, ніж шість місяців.

Разом з тим, відповідно до частини першої ст. 1 Закону України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Закону № 270/96-ВР на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Відповідно до 2, ч.4 ст. 27 Закону № 270/96-ВР відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: 1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на: рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами; виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами; розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Згідно з п. 9-12 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. №693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Згідно з п. 16 Порядку справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 18 Порядку за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що протокол про порушення законодавства про рекламу № 0065 від 05.09.2017 складено Головним управлінням Держпродспоживслужби в Львівській області - за місцем вчинення порушення (м. Львів, вул. І.Франка, 6) у відповідності до п.10 Порядку.

Відповідачем 14.12.2017 було складено протокол про порушення законодавства про рекламу та рішення від 18.12.2017 про початок розгляду справи. Посадовими особами Держспоживінспекції було складено попередні висновки, відповідно до яких станом на 31.01.2018 письмові пояснення, запитувані документи для прийняття рішення не надано, уповноважені особи ТОВ "Споживчий центр" на засідання розгляду по справі не з`явились.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві було прийнято рішення № 000012 від 09.02.2018 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу", яким накладено штраф у розмірі 5083,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу".

В контексті викладеного, колегія суддів не вбачає порушення відповідачем встановленого порядку прийняття оскаржуваного рішення, що не спростовано апелянтом під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Положеннями ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР передбачено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 270/96-ВР особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 7 ст. 27 Закону № 270/96-ВР встановлено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2003 року №2067, вивіски чи таблична - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Відповідно до пункту 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2003 р. №2067, вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір конструкції "ШвидкоГроші" становить 6,0х1,0м., тобто площа зазначеної конструкції становить 6 кв. м, що перевищує 3 кв. м. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що спеціальна конструкція "ШвидкоГроші", про яку йдеться, є рекламною вивіскою та її можливо віднести до зовнішньої реклами, що, в свою чергу, потребує отримання дозволу на її розміщення.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що вказана конструкція є вивіскою, а не рекламою, оскільки вона не містить інформації про час роботи позивача та вид його діяльності, а тому не є вивіскою чи табличкою в розумінні частини шостої статті 9 Закону № 270/96-ВР. В контексті даної норми, вивіска чи табличка повинна містити лише інформацію про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності, час роботи, та не повинна містити в собі інших елементів, спрямованих на формування споживачами інтересу до товару чи послуги, які реалізуються чи надаються такій особі.

В частині доводів щодо порушення строків застосування адміністративно-господарських санкцій, то відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Протоколом № 0065 від 05.09.2017 Головне управління Держпродспоживслужби в Львівській області виявлено порушення ТОВ "Споживчий центр" законодавства про рекламу, а адміністративно-господарська санкція застосована до позивача оскаржуваним рішенням від 09.02.2018 № 000012, тобто, в межах передбачених ст. 250 Господарського кодексу України строків. А тому, відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем законодавчо встановлених строків притягнення до відповідальності.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду у справах за відповідними посиланнями, позаяк відсутні підстави вважати, що обставини зазначених справ є повністю аналогічними із спірними правовідносинами.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 25.10.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Я.М. Собків