Справа № 202/4892/19(2-а/202/153/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 202/4892/19(2-а/202/153/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу інспектора 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2019 (головуючий суддя Бєльченко Л.А.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до інспектора 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовано тим, що 04.07.2019 року позивач керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGS 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310, державний номер НОМЕР_2 . На 50 км автомобільної дороги М-22, Полтавська обл.., Кобеляцький р-н його було зупинено відповідачем та винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1291578. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що він керував транспортним засобом та перевозив великогабаритний вантаж, габарити якого перевищували 2,6 м, з дозволом № НОМЕР_3 та рухався без супроводу автомобілів-прикриття, зазначених у вказаному дозволі.

Позивач не погодився з вказаною постановою, оскільки він мав дозвіл, виданий відділом безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 05.06.2019 року, відповідно до якого він має право на перевезення з 06.06.2019 року до 20.07.2019 року великогабаритного вантажу довжиною до 22,00 м, шириною до 3,75 м, висотою 4,49 м. 04.07.2019 року він перевозив вантаж, ширина якого не перевищувала 3,5 м. Позивач зазначив, що оскільки ширина вантажу не перевищувала 3,5 м, то супровід автомобілів-прикриття не обов`язковий відповідно до п. 27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. Крім того, позивач вказав, що працівник поліції проводив заміри габаритів вантажу пристроєм сумнівного походження «рулеткою», на який не було пред`явлено свідоцтво, видане уповноваженим органом виконавчої влади у сфері метрології. Крім того, позивач зазначив, що габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти та за допомогою спеціального, сертифікованого вимірювального обладнання та з гарним освітленням. Натомість, його зупинка була здійснена на автомобільній дорозі М-22 при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, лише за наявності автомобіля поліції.

З огляду на зазначене, позивач просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1291526 від 04.07.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2019 позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАВ № 1291526 від 04.07.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за ст. 132-1 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП закрито.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач мав дозвіл на перевезення 04.07.2019 року вантажу шириною не більше 3,75 м і відповідно до п. 27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами мав право керувати великогабаритним транспортним засобом з вантажем шириною до 3,5 м без супроводу автомобілів прикриття. Натомість, у постанові від 04.07.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності взагалі не зазначена ширина транспортного засобу з вантажем, а лише вказано, що позивач перевозив негабаритний вантаж.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив ширину вантажу, який перевозив позивач, отже підстави для скасування постанови відсутні. Посилається на те, що основним документом, який надає право на рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів, є дозвіл, що видається перевізнику відповідним підрозділом Національної поліції. Зазначає про необхідність супроводу таких транспортних засобів у відповідності до пп. 26, 27 Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів. Під час патрулювання виявлено транспортний засіб під керівництвом позивача, який перевозив великогабаритний вантаж, комбайн, що перевищував 2,6 м. Вказує, що не місці зупинки позивач не заперечував вказаного факту. Вважає, що незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення не може бути підставою для скасування постанови.

Позивачем до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2019 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Степановим Д.С. відносно позивача винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1291526 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (а.с. 5).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 04.07.2019 року керував транспортним засобом та перевозив великогабаритний вантаж, габарити якого перевищували 2,6 м, з дозволом № НОМЕР_3 та рухався без супроводу автомобілів-прикриття, зазначених у вказаному дозволі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про автомобільні дороги», КУпАП, норми Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, норми Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, згідно п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

При цьому, (як зазначає відповідач) основним документом, який надає право на рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів, є дозвіл, що видається перевізнику відповідним підрозділом Національної поліції.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачеві відділом безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 05.06.2019 року дозволу № 67НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Так, відповідно до вказаного дозволу ОСОБА_1 надано дозвіл на рух на транспортному засобі MAN TGS 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310, державний номер НОМЕР_2 з вантажем - техніка, довжиною не більше 22,00 м, шириною не більше 3,75 м, висотою не більше 4,49 м. Вказаним дозволом визначені автомобілі супроводу та маршрут, за яким дозволено рух (а.с. 10).

Отже, наявність у позивача основного документа, який надає право на рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів (дозвіл) підтверджується матеріалами справи: копія дозволу №67НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (а. с. 10).

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувало перевезення великогабаритний вантажу, параметри якого перевищують за висотою, без супроводу автомобіля прикриття.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, супровід автомобілем прикриття обов`язків у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,5 метри чи довжина 24 метри.

Натомість, матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем здійснювалися будь-які заміри габаритів вантажу.

При цьому будь-які належні докази, що підтверджують вчинення позивачем правопорушення матеріали справи не містять.

Водночас слід взяти до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (надалі - Порядок).

Відповідно до п.6 Порядку, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, вказаною нормою чітко визначено, габаритно-ваговий контроль може бути здійснено виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що габаритно-ваговий контроль в даному випадку не був здійснений в пункті габаритно-вагового контролю, що є порушенням зазначеної норми.

Слід також зазначити, що згідно п.13 Порядку, під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення надає підстави для висновку про не доведеність відповідачем вчинення позивачем правопорушення з приводу чого складено Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, не є доказом вчинення правопорушення не заперечення позивача проти факту вчинення правопорушення на місці його зупинки.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено.

Тобто, відповідач не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мав дозвіл на перевезення 04.07.2019 року вантажу шириною не більше 3,75 м.; при цьому, позивач, відповідно до п. 27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами - мав право керувати великогабаритним транспортним засобом з вантажем шириною до 3,5 м без супроводу автомобілів прикриття. Водночас в постанові відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зазначена будь-яка ширина транспортного засобу з вантажем, а лише вказано, що позивач перевозив негабаритний вантаж, що спростовує можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі постанови серії ЕАВ № 1291578 від 04.07.2019.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вищезазначене є підставою для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду першої інстанції права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на результати апеляційного розгляду та характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2019 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 18.10.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко