Справа № 160/5663/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Справа № 160/5663/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
19.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із її невідповідністю положенням ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали.
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії та визнати протиправною бездіяльність в частині невиплати пенсії в період з лютого 2015 року до грудня 2018 року;
За поясненням позивача, в період перебування на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області, Управлінні Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області, Васильківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, пенсійні виплати позивачеві здійснювалися з моменту взяття на облік до 17.01.2015 року на рахунок, відкритий в КБ «Приватбанк». В період з 24.01.2015 року до дня звернення позивача до суду пенсійні виплати йому не здійснювались.
Ухвалою суду від 02.09.2019 року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
При цьому, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. Відповідач наголошує на тому, що виплата пенсії, продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України, на обліку, в якому перебуває особа, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.
Припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Постановою від 25.04.2018 року № 355 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365» були внесені зміни до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а саме, пункт 12 викладено в такій редакції: «Соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування».
Постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», та зокрема постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, є чинними. Отже, на думку відповідача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неможливо визнати протиправною діяльністю. Відповідач зазначає, що він діє в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262, п. 2 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 17.06.2003 року.

ОСОБА_1 проживав в м. Сніжне Донецької області та був зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 16.11.2018 року № НОМЕР_4 , позивач був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа (ВПО) за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області надано до суду копію пенсійної справи позивача та довідку про розмір заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01.02.2015 року по 31.01.2019 року.

З пенсійної справи позивача, що міститься в матеріалах справи, а саме, супровідного листа № 1179/0324 від 12.12.2018 року «Про надання макету пенсійної справи», вбачається, що відділом з питань призначення перерахунків пенсій № 20 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено макет пенсійної справи № 134398 ОСОБА_1 , у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

Відповідно до Атестату від 19.11.2018 року № 196 на ім`я ОСОБА_1 , позивач знятий з обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сніжне Донецької області 01.02.2015 року.

Відповідно до Протоколу призначення пенсії, що міститься в пенсійній справі, позивач 16.11.2018 року взятий на облік до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області) з особливістю переселенець не зареєстрований.

Згідно з Витягом з Протоколу № 138 від 21.12.2018 року засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, позивачеві було призначено (відновлено) виплати пенсії Біловодської районної державної адміністрації Луганської області з 16.11.2018 року.

Відповідно до довідки № 5317/03-18 від 19.09.2019 року, виданої Біловодським відділом з призначення, перерахунку та виплати пенсії Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, сума заборгованості з виплати пенсії позивачеві за період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року складає 196 417,30 грн., та за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 року складає 19 498,38 грн.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до приписів ч. ч. 2, 3 ст. 4 Закону України № 1706-VII, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 5 Закону України № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Статтею 7 Закону України № 1706-VII передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг, відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Згідно із пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року, довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 07.11.2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва №826/18826/14 від 11.02.2015 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 р. визнано незаконним та не чинним з моменту прийняття п. 2 Тимчасового порядку та зазначено, що системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності Постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов`язання щодо виплати належної позивачу відповідної пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

Згідно з п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивач звернувся до іншого територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання, а саме, до Управління Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області, яке в 2017 році було реорганізовано шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області. Правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області стало Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України».

З матеріалів справи, а саме, виписки з АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку № НОМЕР_5 , вбачається, що остання виплата пенсії відбулася 23.01.2015 року.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що останньому було невідомо щодо отримання з червня 2016 року виплат пенсії на рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк», бо ці доводи спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме, копіями виписок ПриватБанку по картці-рахунку № НОМЕР_5 .

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 16.11.2018 року був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з зареєстрованим фактичним місцем проживання/ АДРЕСА_3 по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 16.11.2018 року № . Окрім того, на ім`я позивача був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 в ТВТБ № 10012/0159 філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, щ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що відповідач не надав належних доказів щодо відсутності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 при взятті на облік до Управління Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області, яке було реорганізовано шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області. Правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області стало Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Натомість, з матеріалів пенсійної справи, що міститься в матеріалах справи вбачається, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області. 16 листопада 2018 року позивач звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про запит пенсійної справи з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Відповідно до супровідного листа № 1179/0324 від 12.12.2018 року «Про надання макету пенсійної справи» відділ з питань призначення перерахунків пенсій № 20 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило макетну пенсійну справу № 134398 ОСОБА_1 на адресу Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

Окрім того, суд зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодних рішень щодо припинення виплати пенсії або відмови виплати пенсії позивачеві. Натомість, відповідачем не заперечується факт не виплати пенсії ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 5317/03-18 від 19.09.2019 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, сума заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року складає 196 417, 30 грн. та за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 року складає 19 498,38 грн. Таким чином, враховуючи, що позивач з 16.11.2018 року перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, сума заборгованості з виплати пенсії, що підлягає стягненню з відповідача складає 196 417,30 грн.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідачем не приймалось.

Таким чином, з 01.02.2015 року відповідач безпідставно припинив виплату пенсії позивачу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, відповідачем порушено вимоги ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки, позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України, є безпідставними.

Висновки щодо застосування вищезазначених норм матеріального права також містяться у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 243/6391/17 та від 16.01.2019 у справі № 425/1823/17.

В даному ж випадку, доказів існування визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав для припинення виплати пенсії позивачу, відповідачем не надано.

Припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 25 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Судом встановлено порушення прав позивача щодо припинення та неотримання пенсійних виплат починаючи з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року у сумі 196 417,30 грн.

З урахуванням вказаних обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 , оскільки, припиняючи виплату пенсії з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року та не виплачуючи пенсію за вказаний період - відповідач порушив право позивача на мирне володіння своїм майном.

Статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок протиправних дій саме органу Пенсійного фонду України, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року, таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного суду України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та протиправною бездіяльність в частині невиплати призначеної за віком пенсії у період 01.02.2015 року по 31.10.2018 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити позивачу заборгованість зі сплати пенсії у вказаний період у розмірі 196 417,30 грн.

Отже, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити позивачу заборгованість зі сплати пенсії за віком за період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року у сумі 196 417,30 грн.

Щодо виплати заборгованості зі сплати пенсії за віком за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 19 498,38 грн., суд зазначає, що позивач з 16.11.2018 року перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, де йому нараховується пенсія за віком. Як зазначив відповідач, відповідно до запиту № 3732/02-1-12 від 19.11.2018 року, пенсійна справа ОСОБА_1 була надіслана до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області. При цьому, атестат № 195 від 21.12.2018 року про зняття з виплати надіслано Біловодському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Луганської області 21.12.2018 року за № 1020/04.23-24.

Водночас, позивач не звертає своїх позовних вимог до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, вказуючи останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, тому позовна вимога про зобов`язання Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити позивачу заборгованість зі сплати пенсії за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 19 498,38 грн. може бути заявлена позивачем у новому позові, але із зазначенням в якості відповідача Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати пенсії у розмірі 196 417,30 грн. за період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року, включно.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання це рішення у вказаній частині.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 частково, а саме: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії та протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині невиплати пенсії у період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити заборгованість зі сплати пенсії за період 01.02.2015 року по 31.10.2018 року ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 196 417,30 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 02.02.2019 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії та протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині невиплати пенсії у період з 01.02.2015 року по 31.10.2018 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити заборгованість зі сплати пенсії за період 01.02.2015 року по 31.10.2018 року ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 196 417,30 грн. (сто дев`яносто шість тисяч чотириста сімнадцять гривень тридцять копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат судом не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17.10.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька