Справа № 260/1392/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1392/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання - Гулай М.В.,

представника позивача - Майстренко Н .М.,

представника відповідача 1 - Ігнатенко О.В.,

представник відповідача 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Закарпатській області та Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач 1, ГУ ДФС у Закарпатській області) та Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області (відповідач 2, Ужгородський МВ ДВС), в якому просить:

- поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження вимоги органу доходів і зборів;

- прийняти до свого провадження позовну заяву про скасування вимоги органу доходів і зборів і розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження;

- скасувати як протиправну вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 06.11.2018 року за №Ф-1994-50;

- зобов`язати старшого держаного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області закінчити провадження №58702764.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вимога про сплату боргу від від 06.11.2018 року за №Ф-1994-50 є безпідставною, оскільки позивач не є суб`єктом, на якого поширюється обов`язок сплати такого збору, оскільки не являється фізичною особою-підприємцем уже понад 18 років.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

15 жовтня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в контролюючому органі, як фізична особа-підприємець з 13.04.1995 на загальній системі оподаткування та як платник єдиного соціального внеску відповідно, про що свідчать дані податкового обліку та реєстрів, що відображені у єдиній інформаційній системі контролюючого органу. Представник відповідача зазначила, що у зв`язку з тим, що платник мав на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, орган доходів і зборів надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки).

У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, хоча, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.73), клопотань про відкладення розгляду справи чи заяв по суті справи відповідачем 2 до суду не подано.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши у судовому засідання пояснення учасників справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.11.2018 відповідачем 1 винесено податкову вимогу №Ф-1994-50 відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 15819,54 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Вказану вимогу направлено за адресою: АДРЕСА_1 , проте, вказана кореспонденція повернута відправнику без вручення адресату (а.с.17).

Окрім цього, судом встановлено, що на вказану адресу (м.Ужгород АДРЕСА_1 ) також Ужгородським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було направлено постанову від 23.07.2019, винесену при примусовому виконанні вимоги №Ф-1994-50 від 06.11.2018 року, видану ГУ ДФС у Закарпатській області, а саме постанову ВП №58702764 від 23.07.2019 про розшук майна боржника. Згідно вказаної постанови така винесена на підставі вимоги №Ф-1994-50 виданий 06.11.2018.

Судом встановлено, що зареєстроване місце проживання позивача станом на 17.12.2013 рік - АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с.10 на звороті).

Згідно позовної заяви позивач зазначила, що у вересні 2019 року при затриманні транспортного засобу, що належить позивачеві на праві власності, органами Національної поліції України повідомлено про наявність розшуку майна, встановленого органами виконавчої служби.

У зв`язку зі з`ясованими обставинами позивач звернулася до відповідача 1 про надання інформації, щодо наявності в останньої податкового боргу. Про що відповідачем 1 надано відповідь №7848/Г/07-16-50-17-17 від 20.06.2019, що станом на 19.06.2019 року згідно інтегрованої картки платника податків заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за ОСОБА_2 становить 21 030,90 грн. та додано оскаржувану податкову вимогу №Ф-1994-50 від 06.11.2018 (а.с.а.с.15-16).

Вказану вимогу позивач оскаржила у адміністративному порядку (а.с.а.с.19-20), разом з тим, згідно листа від 26.09.2019 №3211/6/99-00-08-06-01 Державною фіскальною службою України таку скаргу по суті не розглянуто, а прийнято рішення про залишення скарги без розгляду у зв`язку з порушенням строку для подання скарги (а.с.41).

Не погодившись із вимогою про сплату боргу, позивач оскаржила її у судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 2 ч. 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 2464-VІ облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст.9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

У свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003№ 755-IV (надалі також - Закон № 755-IV) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закон № 755-IV, для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абзац 7 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.04.1995 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 09.07.1996 перебувала на обліку в ГУ ДФС у Закарпатській області.

Разом з тим, згідно доказів наявних у матеріалах справи слідує, що ані електронними відомостями, ані паперовими не підтверджується що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на час нарахування податкового боргу була фізичною особою-підприємцем чи припиняла підприємницьку діяльність. Зокрема, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо ОСОБА_2 не знайдено (а.с.11). Наведене також підтверджується відомостями наданими Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на запит адвоката Майстренко Н.М., де зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів, як фізичної особи-підприємця та реєстраційної справи у паперовій формі на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) не знайдено (а.с.а.с.78-80).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, відповідачем 1 як суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець в періоди нарахованої суми боргу.

Водночас, представником відповідача 1 було надано витяг з інформаційної системи «Податковий блок», проте суд не може вважати його беззаперечним доказом того, що позивач була зареєстрований як фізична особа-підприємець у вказаний період, адже відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

Відповідно до п. 1, 2, 3, 7, 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання від 01.07.2010 № 2390-VI в редакції станом на 01.07.2010 (надалі також - Закон № 2390-VI) цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування.

Процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Доказів подання позивачем державному реєстратору у встановлений п. 2 розділу ІІ Закону № 2390-VI строк реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва відповідачем 1 суду не надано.

Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка.

Аналізуючи зазначені норми Закону № 2390-VI суд дійшов висновку, що у випадку припинення позивачем своєї підприємницької діяльності, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містив би відомості про такого суб`єкта підприємницької діяльності з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця "вважається недійсним", так як позивач отримала вищевказане свідоцтво ще до 01.07.2004.

Водночас, як уже було встановлено судом, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 станом на час розгляду даної адміністративної справи відомості відсутні.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи та відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відсутність в останньої обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Закарпатській області протиправно була пред`явлена вимога від 06.11.2018 року за №Ф-1994-50 про сплату позивачем податкового боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

Окрім цього, варто зауважити щодо строків звернення позивачем до суду з даним позовом. Як встановлено судом, згідно відомостей паспорту позивача вбачається, що зареєстроване місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Судом встановлено, що вимога про сплату боргу від 06.11.2018 №Ф-1994-50 надіслана відповідачем 1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відомостей наданих Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, а відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів у підтвердження того, що позивач станом на час направлення позивачеві податкової вимоги перебувала у статусі фізичної особи-підприємця, відтак приписи п.п.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України на позивача у даному випадку не поширюються. Отже, відповідачем податкову вимогу було направлено за незареєстрованим місцем проживання фізичної особи ОСОБА_2 , що позбавило останню можливості оскарження вказаної вимоги у визначені строки. У зв`язку з викладеним, суд вважає правомірним твердження позивача, щодо строку звернення до суду з даним позовом, оскільки, про наявність оскаржуваної вимоги позивач довідалася з відповіді ГУ ДФС у Закарпатській області (20.06.2019 року), про що у матеріалах справи наявні докази (а.с.15).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання старшого держаного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області закінчити виконавче провадження №58702764 суд вказує, що відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки судом встановлено, що оскаржувана податкова вимога, на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №№58702764 та винесено постанову про розшук майна боржника, визнана судом протиправною та відповідно підлягає скасуванню, тому у державного виконавця наявні підстави для закінчення виконавчого провадження ВП №№58702764 відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій, а відтак позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача 1, яка потягла за собою виникнення спірних правовідносин, відповідно, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській області на користь позивача необхідно відшкодувати здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 1536,80 грн.

Керуючись ст. 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Волошина, 52, ) та Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області (88005, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. м.Заньковецької, буд.10, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області () від 06.11.2018 року за №Ф-1994-50.

Зобов`язати Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області () закінчити виконавче провадження №58702764.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарги на судове рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.6 ст.287 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано протягом 28.10.2019 року.

СуддяЮ.Ю. Дору