Справа № 1.380.2019.004806
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004806
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України (80040, Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу компенсації за неотримане речове майно; зобов`язати відповідача виплатити належну позивачу компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18324,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повний розрахунок та не виплатив грошову компенсацію за речове майно, чим на думку позивача порушив його права, гарантовані державою.

Ухвалою від 24 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

11.10.2019 за вх. № 37029 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, всі мотиви якого зведені до того, що позивачем пропущено встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк для звернення до адміністративного суду та просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 24.10.2019 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

З 21.09.1999 позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посадах молодшого та середнього начальницького складу.

Наказом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України від 29.01.2018 № 10/ОС-18 «По особовому складу» у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено за ст.77 п.1 пп.4 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) капітана внутрішньої служби Бадзюня Олександра Олексійовича, заступника начальника відділу охорони, з 29.01.2018 (а.с.8).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату грошової компенсації замість неотриманого речового майна.

За результатами розгляду звернення позивача Державна установа «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України листом від 16.09.2019 № 10/47-4/17-19/б-17 повідомила позивача про те, що йому нараховано компенсацію за неотримане речове майно на суму 18324,50 грн., в тому числі військовий збір 274,87 грн. Крім того у листі було повідомлено, що в зв`язку з відсутністю фінансування виплату грошової компенсації за належні позивачу до видачі предмети речового майна не проведено. (а.с. 10).

Згідно довідки № 65 від 29.01.2019 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, загальна сума до виплати становить 18324,50 грн. (а.с. 9).

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що має право на компенсацію за неотримане речове майно.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Згідно ч. 1 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Згідно ч 2 ст. 23 цього ж Закону, визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до ч.5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до п.1 затвердженого Порядку №578, останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (п.2 цього Порядку).

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості (п. 23 Порядку №578).

За пунктом 27 цього Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно п.29 цього Порядку особам, які звільняються із служби через службову невідповідність, за порушення дисципліни, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення, речове майно особистого користування не видається, а вартість виданих предметів, строк носіння яких не закінчився, утримується із зазначених осіб з урахуванням зносу. Своєчасно не отримане речове майно особистого користування не видається і за нього не виплачується грошова компенсація особам, які звільняються із служби протягом трьох років після присвоєння їм першого спеціального звання.

Згідно п. 60 цього ж Порядку, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд доходить висновку, що у позивача з моменту звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.

Як вже встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, позивачу при звільненні не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно не заперечувалось і відповідачем. Водночас, підставою невиплати спірної грошової компенсації відповідач зазначає відсутність бюджетного фінансування установи на вказані цілі.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на абз. 2 п.22 Постанови №578, норми якого вказують, що виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно здійснюється при наявності коштів у межах бюджетних асигнувань, оскільки вказана норма регулює грошову компенсацію за неотримане речове майно особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби та стосуються зовсім інших умов, зокрема: обміну раніше виданого речового майна особистого користування на інше майно (вартість якого не перевищує вартості предметів, що замінюються) або отримання за нього грошової компенсації за наявності відповідних кошторисних призначень.

У даному ж випадку, під час звільнення позивача зі служби, відповідач повинен був за бажанням позивача видати речове майно особистого користування, яке неотримано останнім на день звільнення, або виплатити грошову компенсацію за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення, як це передбачає п.27 Порядку №578. При цьому будь якого посилання на те, що така виплата здійснюється лише за наявності бюджетного фінансування у даній нормі відсутнє.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення «Кечко проти України», «Сук проти України»).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в сумі 18324,50 грн, з якої слід відрахувати обов`язкові податки і збори.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України (80040, Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, ) щодо непроведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за неотримане речове майно.

3. Зобов`язати Державну установу «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України (80040, Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) належну йому компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18324 (вісімнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України (80040, Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.10.2019.

Суддя Р.П. Качур