Справа № 1440/2201/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2201/18

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року, прийняте у складі суду судді Мельника О.М. в місті Миколаїв по справі за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2018 року Приватна виробничо-комерційна фірма «Кальтаір» (далі ПВКФ «Кальтаір») звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просив суд просив визнати протиправними дій Відповідачів щодо відображення в даних обліку (інтегрованих картках з ПДВ) податкового боргу Позивача з ПДВ в сумі 34951/00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012р.; зобов`язати Відповідачів внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) Позивача шляхом списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року №; зобов`язати Відповідачів внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) Позивача з урахуванням списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року № та платежів з ПДВ здійснених за період з 15.10.2015р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року адміністративний позов ПВКФ «Кальтаір» був задоволений повністю. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо відображення в даних обліку (інтегрованих картках з ПДВ) податкового боргу ПВКФ «Кальтаір» з ПДВ в сумі 34951/00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012 р. Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) ПВКФ «Кальтаір» шляхом списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року № та внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) ПВКФ «Кальтаір» з урахуванням списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року № та платежів з ПДВ здійснених за період з 15.10.2015 р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заявлених вимог повністю. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що сплачені платником податку кошти, починаючи з 15.10.2015 року спрямовувались на погашення попереднього податкового боргу, згідно з нормами, встановленими п. 87.9 ст. 87 ПК України, а термін виникнення податкового боргу ПВКФ «Кальтаїір» менше терміну, визначеного ст. 102 ПК України.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що зміст апеляційної скарги лише повторює обставини справи наведені позивачем та не спростовує рішення суду першої інстанції. Приймаючи до уваги те, що рішенням суду першої інстанції в повному обсязі були досліджені всі обставини та надана належна оцінка обставинам справи, на підставі чого по результатах ретельного дослідження матеріалів справі судом було прийняте законне рішення, представник позивача вважає, що викладене в апеляційної скарги не спростовує встановлене рішенням суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватна виробничо-комерційна фірма Кальтаїр зареєстровано в якості юридичної особи виконкомом Миколаївської міської ради 21.04.93. Основним видом діяльності ПВКФ Кальтаїр є виробництво олії та тваринних жирів; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.; оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; неспеціалізована оптова торгівля; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів (основний). На податковому обліку ПВКФ Кальтаїр перебуває у ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва.

За результатами документальної виїзної позапланової перевірки ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва було прийняте податкове повідомлення-рішення від 28.02.2012 №, яким позивачу була донарахована сума грошових зобов`язань та штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 384147,00 грн.

Не погодившись із даним рішенням контролюючого органу позивач оскаржив його у судовому порядку. За результатами судового розгляду постановою від 18.07.2012р. по справі №2а-3398/12/1470 Миколаївським окружним адміністративним судом позовні вимоги задоволено повністю, податкове повідомлення-рішення від 28.02.2012 № - скасовано.

20 лютого 2013р. Одеським апеляційним адміністративним судом постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 по справі №2а- 3398/12/1470 - скасовано, та прийнято нову, якою податкове повідомлення-рішення від 28.02.2012 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 280 110грн. та застосування штрафної санкції в розмірі 69086грн. - скасовано, в задоволенні інших вимог - відмовлено. Постанова набрала законної сили 20.02.2013 року з моменту оголошення.

20.02.2013 року у позивача фактично виникло узгоджене зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 34951 грн.

У 2016 році Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ПВКФ «Кальтаір» податкового боргу в сумі 43717,81 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року по справі №814/2878/16, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про стягнення податкового боргу в сумі 43717,81 грн. відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ПВКФ «Кальтаір» 02.10.2017 р. було направлено лист до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївської області з метою з`ясування підстав виникнення податкового боргу (а.с. 46).

ГУ ДФС у Миколаївської області листом №7843/10/14-29-17-49 повідомило ПВКФ «Кальтаір» про те, що податковий борг з податку на додану вартість рахується на підставі податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 28.02.2012р. (а.с. 47).

23.10.2017 р. ПВКФ «Кальтаір» звернулася до ГУ ДФС у Миколаївської області листом, згідно якого, висловив свою позицію, відповідно до якої строки виникнення податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012 р. обґрунтував, що строк пропущено, а також звернув увагу на те, що ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області в стягненні вказаного податкового боргу в судовому порядку було відмовлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 р., та ухвалою від 30.08.2017 р. Одеського апеляційного адміністративного суду в справі №814/2878/16 (а.с. 48-50).

23.01.2018 р. ПВКФ «Кальтаір» звернувся з листом до ДФС України з проханням вивчити питання та прийняті законне рішення по суті щодо списання податкового боргу. ДФС України звернення позивача направило для розгляду на адресу Головного управління ДФС у Миколаївській області (а.с. 55-60).

01.03.2018 р. листом №2364/10/14-29-17-2 повідомив ПВКФ «Кальтаір» про те, що у задоволенні списання безнадійного боргу згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012 р. відмовлено (а.с. 67).

Вважаючи, що бездіяльність ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області та дії Головного управління ДФС у Миколаївській області безпосереднє впливають на права та обов`язки позивача шляхом покладення на нього обов`язку сплачувати до бюджету зайві кошти в сплату неіснуючого податкового боргу з ПДВ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковий борг з податку на додану вартість в сумі 34951,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012р. набув статусу безнадійного боргу та підлягав списанню - 04.03.2016р., що і було встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2017р. в справі № 814/2878/16. Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач не мав прав на спрямування поточних платежів позивача з ПДВ на погашення неіснуючого податкового боргу.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції та сторонами по справі не заперечується, за результатами судового розгляду справи №2а-3398/12/1470 у ПВКФ «Кальтаїр» виникло узгоджене зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 34951 грн. Вказане податкове зобов`язання стало узгодженим з 20.02.2013 року, тобто з дати набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції.

Положеннями пункту 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п. 14.1.175. ст.14 ПК України у разі, якщо сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплачена платником податків у встановлений цим Кодексом строк таке зобов`язання набуває статус податкового боргу.

Враховуючи дату узгодження грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 34951,00 грн. платника податків згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012р. , а саме - 20.02.2013р. (дата вступу в законну силу судового рішення в справі №2а-3398/12/1470) та несплату позивачем протягом 10 календарних днів, наступних за цим днем узгодження ПДВ в сумі 34951,0 грн., а саме - з 03.03.2013р. сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розміри 34951,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.02.2012р. набула статус податкового боргу.

Згідно вимог п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, з системного аналізу зазначених правових норм та матерериалів справи вбачається, що податковий борг в сумі 34951,00 грн. міг бути стягнутим до 04.03.2016 року.

Разом з тим, абзацом 1 пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом та вбачається з інтегрованих карток платника податків, наявних в матеріалах справи (а.с. 114-141), 12.10.2015 року, тобто в межах строку 1095 днів, податковим органом було збільшено недоїмку та визначено суму грошового зобов`язання позивача у розмірі 34950,70 грн.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем проводилася оплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість за відповідні податкові (звітні) періоди у 2015- 2017 роках, проте грошові кошти, що надходили в оплату поточних податкових зобов`язань, відповідачем автоматично зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових (звітних) періодів. Рух грошових коштів по бюджетному рахунку підтверджується даними інтегрованої облікової картки позивача.

Аналіз положень пункту 87.9 статті 87 АК України свідчить про те, що зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків, прямо передбачено нормами чинного податкового законодавства України.

Крім того, відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд зазначає, що сплата позивачем податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій податкового органу щодо зарахування сплачених платником податку грошових коштів в якості оплати поточних податкових зобов`язань, на погашення податкового боргу минулих податкових періодів, з урахуванням також нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року (справа №810/315/17).

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не мав прав на спрямування поточних платежів позивача з ПДВ на погашення неіснуючого податкового боргу, оскільки вказані висновки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та встановлених обставин справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що відмова рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року по справі №814/2878/16, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про стягнення податкового боргу в сумі 43717,81 грн. жодним чином не може свідчити про наявність підстав для визнання податкового боргу безнадійним, оскільки відповідачем у 2015 році, тобто у межах строку 1095 днів було здійснено дії щодо зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу, зо прямо передбачено положеннями ПК України. При цьому, відповідно до положень ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ПВКФ «Кальтаір».

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 249, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року по справі за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: С. Д. Домусчі

Суддя: О. В. Єщенко