Справа № 826/7374/17
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7374/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про:

- визнання незаконним та скасування наказу заступника міністра, керівника апарату МВС України № 546 о/с від 14.05.2016, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста сектору моніторингу державних закупівель управління внутрішнього та контролю Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства внутрішніх справ України згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору моніторингу державних закупівель управління внутрішнього та контролю Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства внутрішніх справ України;

- стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 оплату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ заступника міністра, керівника апарату Міністерства внутрішніх справ України за № 546 о/с від 14.05.2016, прийнято всупереч чинного законодавства. Окрім того, позивач вказує на те, що при звільнені останнього через прогул є незаконним, оскільки він знаходився на лікарняному.

У відзиві на позовну заяву МВС України заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що позивач хворів як під час звернення 11.05.2016 за медичною допомогою, так і за декілька діб до цього, тобто і 10.05.2016, що потягло за собою невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення у справі нового рішення про задоволення позову.

Зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не надав до ДВА МВА України та кадрового підрозділу Міністерства письмові документи, які б засвідчували поважність причин невиходу на роботу у період з 04.05.2016 по 06.05.2016, а саме оригіналу листка непрацездатності про перебування на лікуванні у даний період, було прийнято рішення про звільнення з роботи за прогул (за п. 4 ст. 40 КЗпП України). Також, зазначено, що у період з 01.05.2016 по теперішній час до Департаменту внутрішнього аудиту МВС України, в якому працював позивач, та кадрового підрозділу Міністерства (Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України) листки непрацездатності (в тому числі копії) ОСОБА_1 , які підтверджують факт знаходження останнього на лікарняному у період з 04.05.2016 по 06.05.2016, не надходили. Даний факт підтверджується зокрема довідкою Департаменту внутрішнього аудиту МВС України № 17/886 від 02.11.2017 та копією листа ДПООНД МВС України № 22/1/2-49-4971 від 22.11.2017.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи згідно з витягу з наказу Заступника Міністра - керівника апарату Міністерства внутрішніх справ України № 930 о/с від 16.10.2013 «По особовому складу» призначено ОСОБА_1 , новоприйнятого, як такого, що пройшов за конкурсом, головним спеціалістом аудиту відповідності Департаменту внутрішнього аудиту, присвоївши 11-й ранг державного службовця, з посадовим окладом 1785 гривень (а.с. 16).

Відповідно до наказу № 546о/с від 14.05.2016 «По особовому складу» згідно з пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено у зв`язку з прогулом (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, з 14.05.2016 ОСОБА_1 , державного службовця 6 рангу, головного спеціаліста сектору моніторингу державних закупівель управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту. Підстава: доповідна записка директора Департаменту внутрішнього аудиту МВС Грибовського О.В. від 11.05.2016.

Згідно з доповідної записки Директора Департаменту внутрішнього аудиту МВС від 11.05.2016 «Про порушення трудової дисципліни» (а.с. 57) головний спеціаліст сектору моніторингу державних закупівель ОСОБА_1 неодноразово порушував трудову дисципліну, спізнювався на роботу, ухилявся від занять з професійної підготовки, на зауваження реагував, але висновки не робив. Останнє спізнення на роботу відбулося 20.04.2016, за яке йому було зменшено розмір премії за квітень поточного року, однак і після цього ОСОБА_1 не робив належних висновків.

Заступник директора Департаменту ОСОБА_2 прибувши на об`єкт контролю 04.05.2016 на територію МВС за адресою Богомольця, 10 з`ясував, що на робочому місці відсутній головний спеціаліст сектору моніторингу державних закупівель ДВА ОСОБА_1 Завідувач сетором ДВА ОСОБА_3 доповів, що йому телефонував ОСОБА_1 про свою хоробу. Після вихідних днів, 10.05.2016 ОСОБА_1 лікарняний не надав, бо згідно з його поясненням не звертався до лікаря через загострення болю. З його слів, до лікаря він звернувся лише 11.05.2016 та відкрив термін перебування на амбулаторному лікарняному.

Як зазначає відповідач 11.05.2016 на розгляд керівництва Міністерства була подана доповідна записка директора Департаменту внутрішнього аудиту МВС України від 11.05.2016 про розгляд питання щодо звільнення головного спеціаліста ДВА МВС України ОСОБА_1 за відсутність на робочому місці (прогул) 04.05.2016 - 06.05.2016.

Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Так, дійсно як вбачається з матеріалів справи 04.05.2016 позивач в телефонному режимі повідомив свого безпосереднього керівника, завідувача сектору моніторингу державних закупівель управління внутрішнього аудиту та контролю ДВА МВС України Кліванського В.С. про неможливість вийти на роботу у зв`язку з хворобою, про останнім надано письмові пояснення директору ДВА МВС України ОСОБА_2 .

Однак, докази звернення позивача у період з 04.05.2016 по 06.05.2016 до медичного закладу (установи) з метою засвідчення у встановленому порядку його тимчасової непрацездатності в матеріалах справи відсутні. Так само, в матеріалах справи відсутні докази перебування на лікарняному позивача у період з 04.05.2016 по 06.05.2016. Твердження позивача про те, що він в цей період захворів, однак звернувся до лікаря тільки 11.05.2016 колегія суддів є безпідставним, оскільки жодним чином не підтверджується (показаннями свідків чи іншими допустимими доказами).

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вхідним № 69144/18 від 03.07.2018 позивач перетинав державний кордон України, здійснивши виїзд 30.04.2016 через пункт пропуску Чаплинка та 09.05.2016 здійснив в`їзд через пункт пропуску Каланчак. У своїх поясненнях та апеляційній скарзі позивач зазначив, що медичні документи, які б засвідчували той факт, що позивач у період з 04.05.2016 року по 06.05.2016 знаходився у стані тимчасової непрацездатності, відсутні, оскільки позивач не хотів звертатися до лікаря.

Отже, позивач був відсутній на робочому місці 04.05.2016, 05.05.2016, 06.05.2016 та, з 11.05.2016 позивач звертався за медичною допомогою до Центральної поліклініки МВС України 11.05.2016, та знаходився на амбулаторному лікуванні (перебував на лікарняному) з 11.05.2016 по 18.05.2016.

Зазначені обставини, в тому числі те, що позивач не звертався до медичного закладу за медичною допомогою у період з 04.05.2016 по 06.05.2016 підтверджує особисто позивач.

11.05.2016 позивач надав пояснення про відсутність на робочому місці у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Зазначив, що до лікаря не звертався у зв`язку з важкістю пересування, однак після посилення болю звернувся 11.05.2016.

У відповідності до довідки Департаменту внутрішнього аудиту МВС України № 17/886 від 02.11.2017 та листа ДПООНД МВС України № 22/1/2-4971 від 22.11.2017 у період з 01.05.2016 по терпішний час до Департаменту внутрішнього аудиту МВС України, в якому працював позивач, та кадрового підрозділу Міністерства (Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України) листки непрацездатності позивача, які підтверджують факт знаходження останнього на лікарняному у період з 04.05.2016 по 06.05.2016 не надходили.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем належним чином задокументувано факт відсутності працівника на роботі, зокрема доповідною запискою Директора Департаменту внутрішнього аудиту МВС від 11.05.2016 «Про порушення трудової дисципліни» про відсутність позивача на роботі. Факт відсутності працівника на робочому місці відображений у табелі обліку робочого часу. Особисті пояснення позивача, а також інформація Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що позивач перетинав державний кордон України, здійснивши виїзд 30.04.2016 через пункт пропуску Чаплинка та 09.05.2016 здійснив в`їзд через пункт пропуску Каланчак підтверджують відсутність позивача з 04.05.2016 по 06.05.2016 на роботі.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

За наведених вищенаведених обставин у сукупності, враховуючи пояснення позивача, колегія суддів вважає, що роботодавцем доведено належним чином факт відсутності працівника на роботі саме без поважних причин та відповідачем вжито належних заходів щодо відібрання письмових пояснень від працівника, а тому роботодавцем додержаний порядок при його звільненні.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ заступника міністра, керівника апарату Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2016 року за №546 о/с прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому в задоволенні позовних вимоги позивача - відмовити.

Доводи апелянта про те, що його звільнено під час перебування на лікарняному, тобто в період його тимчасової непрацездатності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів подання ним до роботодавця листків непрацездатності з 01.05.2016 по теперішній час відсутні, що підтверджується довідкою Департаменту внутрішнього аудиту МВС України № 17/886 від 02.11.2017 та листом ДПООНД МВС України № 22/1/2-4971 від 22.11.2017.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова