Справа № 1.380.2019.000722
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000722
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретаря судового засідання Лепеха А.М.

за участю:

представника позивачів - Яцишина А.В.

представника третьої особи 1 - Ступінського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові справу за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості, Міністерство культури України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Львівська обласна організація Національної спілки художників України та Український національний комітет Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) звернулися з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості, Міністерство культури України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини, укладений між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України є чинним по даний час, ніким не оскаржений, не визнаний недійсним. Оскаржуване рішення є таким, що порушує законні права та інтереси позивачів, зокрема, право на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність; права на розвиток національних культурних традицій, право на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного і сучасного розселення з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб. Позивачі вказують, що земельна ділянка, на якій планується здійснення будівництва готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові відповідно до ст. 53 та ст. 54 ЗК України відноситься до земель історико-культурного призначення, а зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Позивачі стверджують, що на сьогоднішній день є чинним Припис державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України від 23.09.2008 № 22-2505/21-1, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» було поставлено вимогу про негайне припинення виконання будівельних та земляних робіт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові, на якій містяться залишки пам`ятки культурної спадщини. Станом на даний час, жодного міжнародного архітектурного конкурсу на проектування готельно-адміністративного комплексу з підземною автостоянкою на пл. А.Міцкевича, 9 не відбувалось та не проводилось, не повідомлявся Комітет світової спадщини у справах ЮНЕСКО про проектування готельно-адміністративного комплексу з підземною автостоянкою. Вважають, що оскаржуваним рішенням фактично надано можливість здійснити нове будівництво на земельній ділянці, яка віднесена до категорії особливо цінних земельних ділянок та до земель історико-культурного призначення щодо якої відсутній план зонування території та на якій згідно пам`ятко-охоронного законодавства заборонено здійснення нового будівництва тощо.

Відповідач проти позову заперечив, подав письмовий відзив, у якому зазначив, що затверджені оскаржуваним рішенням містобудівні умови та обмеження надавалися лише ТОВ «Центр розвитку нерухомості», а позивачі не є учасниками вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки відповідач - виконавчий комітет Львівської міської ради, не здійснював відносно позивачів жодних управлінських функцій. Здійснення відповідачем як суб`єктом владних повноважень, діяльності стосовно прийняття оскаржуваного рішення не зачіпає прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин. У випадку, якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, особа не може вважатися такою, права якої порушено діями чи бездіяльністю такого суб`єкта владних повноважень. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено. Стверджує, що станом на сьогоднішній день рішеннями судів, що набрали законної сили встановлено, що за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 відсутній об`єкт нерухомого майна, що був предметом купівлі-продажу за договором № 1423 від 3.06.2011 і реалізація прав щодо якого може потребувати судового захисту. Беручи до уваги факти, встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, зокрема щодо фізичної відсутності предмету матеріального світу та визнання недійсними усіх правовстановлюючих документів на такий неіснуючий предмет, у позивачів відсутні обов`язки щодо захисту пам`ятки культурної спадщини, розміщеної за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9. Відповідач вказує, що станом на сьогоднішній день правовстановлюючий документ, на підставі якого із Львівською обласною організацією Національної спілки художників України було укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини є недійсним та скасованим в судовому порядку. Стверджує, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 у повній мірі враховано приналежність земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові до території в межах історичного ареалу міста, яка взята під охорону ЮНЕСКО. Уся проектна документація ТОВ «Центр розвитку нерухомості» повинна бути розроблена саме з врахуванням даного факту, а тому твердження позивачів про нібито ігнорування відповідачем норм діючого законодавства про охорону культурної спадщини не заслуговують на увагу. Зазначає, що станом на дату прийняття спірного рішення Центр всесвітньої спадщини ЮНЕСКО був проінформований про містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини - Ансамблю історичного центру Львова. Відповідач наголошує, що містобудівні умови та обмеження не є частиною містобудівної документації, а лише частиною вихідних даних, які відображають встановлені містобудівною документацією вимоги. Відповідач стверджує, що заявником було надано усі необхідні документи для отримання адміністративної послуги і дотримано порядок та спосоіб їх подання відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги - надання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію, реставрацію об`єктів архітектури і містобудування, затвердженої рішенням виконкому від 16.03.2015 №219. Не було виявлено недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості подав пояснення на позов, у якому зазначив, що обов`язковою передумовою укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини є наявність предмета договору (власне пам`ятки культурної спадщини), а також наявність у сторони договору, що бере на себе обов`язки із охорони цієї пам`ятки права власності на неї. Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2008 у справі № 3/215, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2008 та постановою Вищого господарського суду від 24.02.2009 визнано недійсним наказ Фонду державного майна України № 338 від 24.02.2004 «Щодо передачі Львівського художньо-виробничого комбінату Художнього фонду УРСР у власність Національної спілки художників України», на виконання п. 2 якого 24.02.2004 Національній спілці художників України було видане свідоцтво про право власності П-693 № 338. Вказує про відсутність на момент підписання охоронного договору від 31.10.2005 самого його предмету - пам`ятки архітектури ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9. Враховуючи відсутність у Львівської обласної організації Національної спілки художників України станом на дату підписання договору права власності на таку пам`ятку архітектури, охоронний договір від 31.10.2005, підписаний між Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України є неукладеним та таким, що не породжує жодних правових наслідків. Вважає, що даній справі наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову з огляду на відсутність у позивачів порушеного права. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 у повній мірі враховано приналежність земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові до території в межах історичного ареалу міста, яка взята під охорону ЮНЕСКО. Уся проектна документація ТОВ «Центр розвитку нерухомості» повинна бути розроблена саме з урахуванням даного факту, а тому твердження позивачів про нібито ігнорування відповідачем норм діючого законодавства про охорону культурної спадщини не заслуговують на увагу. Зазначає, що станом на дату прийняття спірного рішення Центр всесвітньої спадщини ЮНЕСКО був проінформований про містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини - Ансамблю історичного центру Львова. Третя особа стверджує, що цільове призначення земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові узгоджується з Генеральним планом забудови м. Львова, а сама по собі відсутність плану зонування або детального плану території не може слугувати підставою для відмови у наданні містобудівних умов. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство культури України, надав письмові пояснення на позов, у яких зазначив, що станом на 06 червня 2019 року на адресу Міністерства культури України не надходило на погодження проектів містобудівних перетворень або документів щодо отримання дозволів на проведення робіт за адресою: пл. Міцкевича, 9 у м. Львові. Будинок за адресою площа Міцкевича, 9 знаходиться в межах території об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО - Ансамблю історичного центру Львова. На розгляд Міністерства культури України був поданий лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр культурної спадщини та культурних цінностей» від 16.03.2018 №4/3-2018 (вхідний реєстраційний Мінкультури від 16.03.2018 № 4/3-2018) щодо інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щодо об`єкта проектування на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові. За результатами перевірки інформації, що міститься у Державному реєстрі нерухомих пам`яток України житловий будинок, що знаходиться за адресою пл. Міцкевича, 9 у місті Львові не занесений до Реєстру. Наказом Міністерства культури України від 10.06.2016 № 429 дана пам`ятка визнана такою, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток у зв`язку з невідповідністю критеріям, встановлених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 27.12.2001 № 1760. Станом на день звернення позивача до Міністерства культури у м. Львові не розроблений у встановленому порядку історико-архітектурний опорний план. Будинок за адресою пл. Міцкевича 9 у м. Львові знаходиться в межах історичного ареалу міста Львова, який затверджений рішенням Львівської міської ради від 09.12.2005 №1311. Свого відношення до позову представник третьої особи у поясненнях не висловив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради надав письмові пояснення в яких зазначив, що судовими рішеннями у справі №3/215 встановлено відсутність у Національної спілки художників України прав власності на будь-який об`єкт нерухомого майна на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові та фізичну відсутність самого об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою. Знесений на підставі ухвали Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову» будинок XIX ст. на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові був включений у Список пам`яток архітектури Української PCP, затверджений постановою ради міністрів УРСР від 24.08.1963 № 970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української PCP». Листом № 5/3-385/1-16 від 05.02.1998 Львівська обласна державна адміністрація у зв`язку з неконтрольованим руйнуванням та загрозою обвалу зверталася до Кабінету міністрів України з проханням провести вилучення згаданої споруди із переліку пам`яток архітектури. Наказом Міністерства культури України № 429 від 10.06.2016 об`єкт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним Порядком визначення категорій пам`яток до занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2001 № 1760. Рішеннями судів у справі № 3/215 встановлена фактична відсутність предмету матеріального світу - приміщення підвалу площею 1007 м. кв. у будинку на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові та неможливість віднесення фундаменту знесеного будинку на АДРЕСА_1 . Міцкевича, 9 АДРЕСА_2 м. Львові до нерухомого майна, а, відтак, неможливість виникнення у будь-якої особи права власності чи будь-яких інших прав на цей об`єкт відповідно до Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки», постанови Кабінету Міністрів України № 1058 від 10.07.1998 «Про передачу нерухомого майна творчим спілкам». Таким чином, станом на дату підписання охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 був відсутній його предмет - пам`ятка архітектури XIX ст. на АДРЕСА_1 . Міцкевича, 9 у м. Львові, що була демонтована згідно з Ухвалою Львівської міської ради №755 від 29.05.1997р. «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову». Беручи до уваги факт фізичної відсутності на момент підписання охоронного договору від 31.10.2005 самого його предмету - пам`ятки архітектури XIX ст. на пл. Міцкевича, 9, а також враховуючи відсутність у Львівської обласної організації Національної спілки художників України станом на дату підписання договору права власності на таку пам`ятку архітектури, охоронний договір від 31.10.2005, підписаний між Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України є неукладеним, таким, що не породжує правових наслідків та не покладає на Львівську обласну організацію Національної спілки художників України жодних обов`язків зі збереження будь-яких об`єктів, що можуть знаходитись на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 9. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження і залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості та Міністерство культури України.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -- Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості проти позову заперечив з мотивів, наведених у поясненні на позов та додаткових поясненнях.

У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства культури України та Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради не прибули, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, заслухавши думку представника позивачів та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ТОВ «Центр розвитку нерухомості» є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0007, цільове призначення: «будівництво та обслуговування адміністративно-торгового центру», яка розташована за адресою: м. АДРЕСА_3 , пл. Міцкевича, 9, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460 від 04.04.2005, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. за №1184.

21.12.2018 Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові».

Пунктом 2 рішення про затвердження містобудівних умов визначено наступні умови та обмеження щодо проектування і будівництва:

2.1. Гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах 22,40 м (від найнижчої відмітки поверхні землі до закінчення конструктивної частини будівлі).

2.2. Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 100 % (у межах історичної забудови, яка була демонтована на даній земельній ділянці).

2.3. Максимально допустима щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону) для даного об`єкта не вимагається.

2.4. Мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд об`єкт (будівництво готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові) запроектувати з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) у межах відведеної земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0007).

2.5. Планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони) проектування здійснювати з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами).

Земельна ділянка (кадастровий номер :02:006:0007) розташована у центральній частині міста у кварталі історично сформованої житлової та громадської забудови, у межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО. Проектування здійснювати з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) та вимог управління охорони історичного середовища (висновок управління охорони історичного середовища від 02.06.2017 № 04/1446).

2.6. Охоронювані зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж згідно з додатком 8.1 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами). При необхідності передбачити винесення існуючих мереж на нормативну відстань з зони будівництва.

Не погодившись із вказаним рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» Львівська обласна організація Національної спілки художників України та Український національний комітет Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) звернулися з позовом до суду.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відносини, що виникають між юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Акт застосування норм права (індивідуальний акт) містить індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; він адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; він регулює конкретну життєву ситуацію; дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

З огляду на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки й властивості індивідуального акта, суд дійшов висновку що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Оскільки Львівська обласна організація Національної спілки художників України та Український національний комітет Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) не є учасниками (суб`єктамим) правовідносин з затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю, то таке рішення виконавчого комітету Львівської міської ради не породжує для позивачів права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Щодо доводів представника позивачів про наявність порушеного права Львівської обласної організації Національної спілки художників України та Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) в межах даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Відповідно до п. 2.1 Статуту позивача-2 основною метою Комітету є сприяння охороні, реставрації та використанню пам`яток, ансамблів і визначних місць та захисту законних соціальних, економічних, творчих, національно-культурних та інших спільних інтересів своїх членів.

Згідно з п. 2.3 Статуту позивача-2 для виконання своїх завдань Комітет в установленому законом порядку представляє і захищає свої законні інтереси та інтереси своїх членів у державних та громадських органах.

Права комітету визначені Розділом 3 Статуту. Пунктом 3.2 Статуту встановлено, що Комітет має право представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів у державних органах і неурядових організаціях.

Відповідно до Статуту Львівської обласної організації Національної спілки художників України, основною метою Спілки є захист професійних і соціальних інтересів членів спілки.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідно до статутної діяльності позивачі мають право захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів, проте факт порушення такого права в межах даної справи судами не встановлено.

Водночас відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суд.

Як було вище зазначено, частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

В обґрунтування свого права на звернення до адміністративного суду позивачі, зокрема, посилаються на охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 року, підписаний між Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників, а також на ту обставину, що за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 знаходиться предмет культурної спадщини об`єкт нерухомого майна (приміщення підвалу площею 1007 м кв. будинку ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові).

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.03.1989 будинок на пл. Міцкевича, 9 був переданий з балансу ЖЕД-102 Ленінського району м. Львова для бухгалтерського обліку на баланс Львівського художньо-виробничого комбінату художнього фонду УРСР. При цьому зазначеним рішенням не була змінена форма власності на будинок, який продовжував залишатися власністю територіальної громади м. Львова.

Ухвалою Львівської міської ради від 09.02.1995 власником будинку №9 на пл. Міцкевича у м. Львові визначена Львівська міська рада із залишенням вказаного будинку на балансі Львівського художньо-виробничого комбінату.

Ухвалою Львівської міської ради №378 від 26.06.1996 були внесені зміни до п. 2 ухвали від 09.02.1995 в частині передачі на баланс будинку №9 на пл. Міцкевича у м. Львові Львівському художньо-виробничому комбінату та знято з балансу Львівського художньо-виробничого комбінату Спілки художників України будинок №9 на пл. Міцкевича і передано його на баланс ДКП «Айсберг» Галицького району м. Львова.

Ухвалою Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову» з метою запобігання нещасним випадкам, які можуть трапитися внаслідок непрогнозованого руйнування аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9, затверджено рішення виконкому Львівської міської ради про знос зазначеного будинку.

На виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №157 від 06.04.2001 «Про затвердження проекту відведення та надання у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9», яким було затверджено проект відведення земельної ділянки у тимчасове довгострокове користування ВАТ «Львівнафтопродукт» на умовах оренди терміном на 50 років з правом викупу для будівництва адміністративно-торгового центру, ВАТ «Львівнафтопродукт» набуло право власності на вільну від забудови земельну ділянку за адресою: м. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 . Міцкевича, 9 на підставі договору купівлі-продажу АЕВ №878836 від 29.08.2001, укладеного з Львівською міською радою.

Як встановлено судом, усі вищевказані ухвали та рішення Львівської міської ради і її виконавчого органу станом на час розгляду справи чинні та не були скасовані у судовому порядку. Натомість судовими рішеннями, що набрали законної сили, у спорах щодо тих самих осіб Львівської міської ради та ТОВ «Центр розвитку нерухомості», було неодноразово відмовлено у їх скасуванні.

Так, судовими рішеннями у справі №3/215 встановлено відсутність у Національної спілки художників України прав власності на будь-який об`єкт нерухомого майна на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові та фізичну відсутність самого об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою. Зазначеними судовими рішеннями також було скасовано наказ Фонду державного майна України №338 про видачу свідоцтва про право власності П-693 № 338 від 24.02.2004.

Судом встановлено, що незважаючи на фактичну відсутність об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 03.06.2011 між Національною спілкою художників України (Продавець) та гр. ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір № 1423 купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі пам`ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9.

ТОВ «Центр розвитку нерухомості» як власник земельної ділянки за вказаною адресою, що була придбана ним вільною від забудови звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом про визнання недійсним вказаного договору та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.04.2013 позов ТОВ «Центр розвитку нерухомості» було задоволено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013 рішення Галицького районного суду м. Львова скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 рішення апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013 скасовано із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Окремою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 доведено до відома Генеральної прокуратури України, Фонду державного майна України, Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Львівській області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про грубі порушення чинного законодавства, допущенні при укладенні договору купівлі-продажу від 03.06.2011 року ОСОБА_1 , Національною спілкою художників України та приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.03.2014 ОСОБА_1 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України даної справи.

На виконання вищезгаданих судових рішень 19.11.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності та закриття розділу реєстру щодо приміщення та фундаменту окремої будівлі пам`ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна.

Судом встановлено, що знесений на підставі ухвали Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову» будинок ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9 АДРЕСА_4 Львові був включений у Список пам`яток архітектури Української РСР, затверджений постановою ради міністрів УРСР від 24.08.1963 №970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР».

Листом № 5/3-385/1-16 від 05.02.1998 Львівська обласна державна адміністрація у зв`язку з неконтрольованим руйнуванням та загрозою обвалу зверталася до Кабінету Міністрів України з проханням провести вилучення згаданої споруди із переліку пам`яток архітектури.

Наказом Міністерства культури України №429 від 10.06.2016 об`єкт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним Порядком визначення категорій пам`яток до занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2001 № 1760.

Відтак судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 9 відсутній об`єкт нерухомого майна, що підлягає правовій охороні як складова Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2001 №1768 затверджено Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, згідно з п. 2 якого власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Цією ж постановою затверджено типову форму охоронного договору п. 1 якого визначається предмет охорони - пам`ятка культурної спадщини.

Таким чином, обов`язковою передумовою укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини є наявність предмета договору (пам`ятки культурної спадщини), а також наявність у сторони договору, що бере на себе обов`язки із охорони цієї пам`ятки права власності на неї.

Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 щодо охорони пам`ятки архітектури ХІХ ст., фундаментів будинку на пл. Міцкевича, 9, охоронний № 1326, укладений між Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників на підставі свідоцтва про право власності П-693 № 338 від 24.02.2004.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2008 у справі № 3/215 за позовом ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» до Фонду державного майна України, треті особи на стороні позивача: Львівська міська рада, Обласне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Регіональне відділення фонду державного майна України по Львівській області, Львівська обласна організація Національної спілки художників України, Державна служба охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму України, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2008 та постановою Вищого господарського суду від 24.02.2009 визнано недійсним наказ Фонду державного майна України №338 від 24.02.2004 року «Щодо передачі Львівського художньо-виробничого комбінату Художнього фонду УРСР у власність Національної спілки художників України», на виконання п. 2 якого 24.02.2004 Національній спілці художників України було видане свідоцтво про право власності П-693 № 338.

Ухвалою Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову» з метою запобігання нещасним випадкам, які можуть трапитися внаслідок непрогнозованого руйнування аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9, затверджено рішення виконкому Львівської міської ради про знос зазначеного будинку.

Рішеннями судів у справі № 3/215 встановлена фактична відсутність предмета матеріального світу приміщення підвалу площею 1007 м кв. у будинку на пл. Міцкевича, 9 АДРЕСА_2 м. Львові та неможливість віднесення залишків фундаменту знесеного будинку на АДРЕСА_1 . Міцкевича, АДРЕСА_5 . Львові до нерухомого майна, а, відтак, неможливість виникнення у будь-якої особи права власності чи будь-яких інших прав на цей об`єкт відповідно до Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки», постанови Кабінету Міністрів України № 1058 від 10.07.1998 «Про передачу нерухомого майна творчим спілкам».

Таким чином, станом на дату підписання охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 був відсутній його предмет - пам`ятка архітектури ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9 АДРЕСА_2 м. Львові, що була демонтована згідно Ухвали Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову».

З огляду на викладене, беручи до уваги факт фізичної відсутності на момент підписання охоронного договору від 31.10.2005 самого його предмету - пам`ятки архітектури ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9, а також враховуючи відсутність у Львівської обласної організації Національної спілки художників України станом на дату підписання договору права власності на таку пам`ятку архітектури, не заслуговує на увагу посилання позивачів на охоронний договір від 31.10.2005, укладений між Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України.

Відтак твердження Львівської обласної організації Національної спілки художників України про наявність у неї обов`язку вчиняти усі необхідні дії з приводу недопущення руйнування та збереження пам`ятки культурної спадщини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , 9 згідно з охоронним договоом від 31.10.2005 є голослівним та необґрунтованим.

Судом встановлено, що ТОВ «Центр розвитку нерухомості» є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0007, цільове призначення: «будівництво та обслуговування адміністративно-торгового центру», яка розташована за адресою: м. АДРЕСА_3 , пл. Міцкевича, 9, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460 від 04.04.2005, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. за №1184. Даним державним актом також визначено чіткий план меж земельної ділянки та їх опис.7.

Виконавчим комітетом Львівської міської ради відповідно до генерального плану забудови міста, затвердженого ухвалою міської ради від 30.09.2010 № 3924 прийнято рішення від 21.12.2018 № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові».

Пунктом 2 рішення про затвердження містобудівних умов визначено умови та обмеження щодо проектування і будівництва, у тому числі щодо мінімально допустимих відстаней від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд, планувальних обмежень (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони), здійснення проектування з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) з врахуванням того, що земельна ділянка (кадастровий номер :02:006:0007) розташована у центральній частині міста у кварталі історично сформованої житлової та громадської забудови, у межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО. Зазначене рішення також містить вимогу про здійснення проектування з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) та вимог управління охорони історичного середовища (висновок управління охорони історичного середовища від 02.06.2017 № 04/1446).

Таким чином, відповідно до чинного Генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 № 3924 з урахуванням спеціальних вимог ДБН 360-92 та ДБН 360-92 ТОВ «Центр розвитку нерухомості» отримало містобудівні умови та обмеження із чіткими вимогами щодо планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків та споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки тощо.

Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» прийняте на підставі ухвали Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924 Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова ІІ-стадія. Генеральний план».

Вказана ухвала, у свою чергу, прийнята з врахуванням ухвал Львівської міської ради від 29.08.1993 №39 «Про затвердження генерального плану м. Львова», а також від 24.10.2003 №932 «Про погодження «Концепції розвитку міста» при корегуванні генерального плану м. Львова».

Відтак судом встановлено, що цільове призначення земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові узгоджується з Генеральним планом забудови м. Львова.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 803/1231/17, від 06.03.2019 року у справі № 803/1539/17 та від 17.05.2019 року у справі № 806/1576/18.

Не заслуговують на увагу покликання позивачів на норму ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою передбачено заборону передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам у разі відсутності плану зонування або детального плану території.

Оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 не вирішувалося питання щодо передачі земельної ділянки комунальної власності у власність фізичної чи юридичної особи.

Земельна ділянка за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 на дату прийняття оскаржуваного рішення від 21.12.2018 року №1414 вже перебувала у власності ТОВ «Центр розвитку нерухомості» згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460 від 04.04.2005, а тому дія норми ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на дані взаємовідносини не поширюється.

Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» щодо ТОВ «Центр розвитку нерухомості» визначає перелік дій, які ТОВ «Центр розвитку нерухомості» зобов`язане вчинити для набуття права на отримання дозволу на здійснення будівництва за вказаною адресою.

Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Підпункт 2.5 Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 зобов`язує ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» здійснювати проектування та виготовляти проектну документацію на підставі розробленого історико-містобудівного обґрунтування з дотриманням вимог ДБН 360-92 та вимог управління охорони історичного середовища. Вказаний пункт рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 вказує на розташування земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові у межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО.

Відтак, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 в повній мірі враховано приналежність земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові до території у межах історичного ареалу міста, яка взята під охорону ЮНЕСКО. Уся проектна документація ТОВ «Центр розвитку нерухомості» повинна бути розроблена саме з врахуванням даного факту, а тому твердження позивачів про ігнорування відповідачем норм діючого законодавства про охорону культурної спадщини не заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 37-2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-ІІІ проведенню містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні передує інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Рекомендації Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щодо проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні є обов`язковими для виконання при проведенні таких робіт.

Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини про наміри здійснити містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини, включеного до Списку всесвітньої спадщини, та/або в межах його буферної зони, затвердженого наказом Міністерства культури України №345 від 20.04.2018 для забезпечення інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО замовник містобудівних перетворень подає до Мінкультури інформацію у чотирьох примірниках, два з яких складено українською мовою, два - англійською або французькою мовою, в письмовій формі та на електронних носіях, що включає стислу характеристику містобудівного перетворення (функціональне призначення, обґрунтування місця розміщення, запланована дата початку робіт, основні техніко-економічні показники (площа, об`єм, загальна висота в метрах від рівня денної поверхні землі, а також згідно з Балтійською системою висот до вищої точки споруди, кадастровий план відповідної земельної ділянки).

Як встановлено судом, Центр всесвітньої спадщини ЮНЕСКО у встановленому законом порядку проінформований про заплановані роботи за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9. Так, листом від 02.08.2018 № 413/2031-194/087-2134 Міністерство закордонних справ України надіслало для передачі до Центру всесвітньої спадщини ЮНЕСКО отримані від Міністерства культури України матеріали щодо оцінки впливу об`єкта проектування на пл. Міцкевича, 9 у м. Львів на об`єкт всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів: Ансамбль історичного центру».

Відтак станом на дату прийняття рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» Центр всесвітньої спадщини ЮНЕСКО у повній відповідності із нормами Закону України «Про охорону культурної спадщини» був проінформований про містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини Ансамблю історичного центру Львова.

Згідно з ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Судом встановлено, що у Виконавчого комітету Львівської міської ради були відсутні правові підстави, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» для відмови ТОВ «Центр розвитку нерухомості» у наданні містобудівних умов та обмежень.

Позивачами не обґрунтовано підстав, з яких у наданні таких містобудівних умов та обмежень повинно було бути відмовлено.

Не заслуговують на увагу покликання позивачів на судову практику Верховного Суду у справах № 813/6602/13-а та № 813/4701/16, оскільки згадані позивачами судові спори, в яких приймав рішення Верховний Суд, стосувалися безпосередньо здійснення будівництва, отримання дозволів на здійснення будівельних робіт та зміни цільового призначення земельної ділянки, тоді як оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» не носить дозвільного характеру щодо здійснення будівельних робіт за вказаною адресою, не передбачає можливості їх здійснення без попереднього отримання відповідного дозволу та не змінює цільове призначення земельної ділянки.

Відтак рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» прийняте відповідачем із повним дотриманням вимог діючого містобудівного та пам`ятко охоронного законодавства.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії виконавчим комітетом Львівської міської ради були дотримані.

Надавши оцінку наведеним доводам позивачів та матеріалам справи і наведеним вище нормам діючого законодавства, суд дійшов висновку, що вказані доводи позивачів є необґрунтованими, вони не є суб`єктами правовідносин, у яких застосовується це спірне Рішення, у зв`язку з чим рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради прийнято від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові» не порушує їх прав та інтересів.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди повинні дотримуватись встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб. Не допускається постановлення рішень, що передбачають: неправомірне обмеження прав, свобод та законних інтересів інших осіб, у тому числі обмеження публічної компетенції державних органів, їх посадових чи службових осіб; задоволення вимог осіб, які не є суб`єктами відповідних правовідносин.

Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом. Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівської обласної організації Національної спілки художників України та Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивами судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Львівської обласної організації Національної спілки художників України (79000, м. Львів, вул. Коперніка, 17, ), Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) (04071, м. Київ, Андріївський узвіз, 5/31, ) до виконавчого комітету Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок,1, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Центр розвитку нерухомості (79018, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, ), Міністерство культури України (01601, м. Київ, вул. І. Франка, 19, ), Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (79008, м. Львів, вул. валова, 20, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2019.

Суддя Р.М. Брильовський