Справа № 440/774/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 р. Справа № 440/774/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року (ухвалене суддею Костенко Г.В.) по справі № 440/774/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України , Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" військова частина НОМЕР_1 , третя особа Кременчуцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання рішення неправомірним та відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Державної Прикордонної Служби України, в якій просили: визнати неправомірним рішення про відмову в перетині державного кордону України від 20.11.2018 р. відносно ОСОБА_1 ; стягнути на користь ОСОБА_2 завдану неправомірними діями матеріальну шкоду в розмірі 16000 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 р. замінено неналежного відповідача - Державну Прикордонну Службу України на належного відповідача Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 р. залучено до участі у справі другого відповідача Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" військова частина НОМЕР_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином позивач ОСОБА_1 , відповідач Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та третя особа просили розгляд справи проводити за відсутності своїх представників.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 20.11.2018 р. о 23:10 год. у пункті пропуску для повітряного сполучення "Бориспіль" під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України пасажирів рейсу № 2331 сполученням "Київ - Анталія" відносно громадянина України ОСОБА_1 , відбулось спрацювання бази даних системи "Гарт-1" Державної прикордонної служби України з індексом "Н" (обмеження виїзду).

Рішенням від 20.11.2018 р. начальника ВІДІПС з персоналу ВПС "Бориспіль (термінал D)" старшим лейтенантом ОСОБА_3 позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України, у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України", у тому числі у зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до постанови Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 13.03.2018 р. ВП № 30454168 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до ст. 20 Закону України "Про державну прикордонну службу України" відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (а.с. 245-246 т.1).

Не погодившись з вищевказаним рішенням позивачі звернулися до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі в спірних правовідносинах діяли у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не підлягає скасуванню та відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладено обов`язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів або постановою державного виконавця не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 7 закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. № 878, Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження" від 30.01.2018 р. №256/5/65 затверджено Порядок взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІV "Прийняття до виконання, внесення та вилучення інформації з бази даних" цього Порядку інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі: винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за виконавчим документом про стягнення аліментів.

Судовим розглядом встановлено, що постановою заступника начальника відділу Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Комаревцева Г.І. прийнято постанову № 30454168 від 13.03.2018 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, постановою заступником начальника відділу Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Комаревцева Г.І. від 16.04.2018 р. скасовано тимчасові обмеження боржника ОСОБА_1 щодо його права виїзду за межі України.

Судовим розглядом встановлено, що вказана постанова направлена учасникам виконавчого провадження ВП №30454168 та Державній прикордонній службі України, що підтверджуються супровідним листом вих. № 9305 від 16.04.2018 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення про відмову в перетині державного кордону України від 20.11.2018 р. відносно ОСОБА_1 , оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на час прийняття оскаржуваного рішення відповідача вже скасовано, тобто, відсутні підстави для відмови позивачу в перетині державного кордону України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення про відмову в перетині державного кордону України від 20.11.2018 р. відносно ОСОБА_1 , та прийняти в цій частині постанову якою задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати неправомірним оскаржуване рішення відповідача.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати за подання адміністративного позову в розмірі 768,40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн., а всього 1921 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_2 завдану неправомірними діями матеріальну шкоду в розмірі 16000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога ОСОБА_2 стосується стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди в розмірі 16000 грн., сплачених нею за туристичні послуги, які не використанні, у зв`язку з рішенням відповідача про відмову ОСОБА_1 у перетині державного кордону України.

Судовим розглядом встановлено, що договір на туристичне обслуговування укладено між ОСОБА_2 (турист) та ФОП ОСОБА_4 (турагент), згідно умов якого позивачка придбала туристичні послуги до Турецької Республіки, дата туру: 21.11.2018 р. - 28.11.2018 р., за які сплатила 16000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером, прийнятим від ОСОБА_2 . Доказів оплати вищевказаних туристичних послуг ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога ОСОБА_2 про відшкодування на її користь матеріальної шкоди в розмірі 16000 грн. підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_2 не заявлена вимоги про вирішення піблічно-правового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги (абз. 2 ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь завданої неправомірними діями матеріальної шкоди в розмірі 16000 грн. та закрити провадження у справі № 440/774/19 в цій частині, оскільки вказана позовна вимога не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що зазначений спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства України.

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до п. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 243, 238, 308, 311, 315, 317, 319, 322 , 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 по справі № 440/774/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним рішення начальника ВІДІПС з персоналу ВПС "Бориспіль (термінал D)" старшим лейтенантом ОСОБА_3 від 20.11.2018 р. про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі № 440/774/19 в частині позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь завданої неправомірними діями матеріальної шкоди в розмірі 16000 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, ) судові витрати в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок, а всього в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич