Справа № 360/3937/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3937/19

Головуючий суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганського районі Луганської області (93600, Луганська область, смт Станиця Луганська, вул. 1 травня, буд. 20) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, за яким він просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи із 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року для обчислення загального стажу для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи із 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року для обчислення стажу для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком за заявою від 26 листопада 2018 року.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області 26 листопада 2018 року із заявою про призначення пенсії за віком.

Основний документ про трудову діяльність позивача - трудова книжка на даний момент є втраченою, оскільки згоріла під час пожежі у продовольчому магазині у смт. Станиця Луганська, що відбулась у 2014 році.

З метою отримання інформації щодо мого загального стажу роботи та питання призначення позивачу пенсії, вона двічі зверталась до Відповідача - після досягнення 57 років у 2015 році та у червні 2017 року.

За результатом звернень Відповідачем спочатку в усному порядку позивачу пояснювалося про необхідність подання трудової книжки, або ж пред`явлення уточнюючих довідок із підприємств, де я працювала, оскільки станом на 26 червня 2017 року необхідного стажу для призначення пенсії за віком у мене немає.

При другому зверненні у червні 2017 року, Відповідачеві позивачем надавались засвідчені Товариством з додатковою відповідальністю «Лугань» копії наказів про прийняття мене на роботу з 8 лютого 1977 року та про звільнення мене 6 травня 1992 року, а також уточнюючі довідки Товариства з додатковою відповідальністю «Лугань» від 25 жовтня 2016 року №792, від 26 травня 2015 року № 91.

Однак тоді Відповідач відмовився прийняти їх до уваги у зв`язку з тим, що вказані документи видані підприємством, розташованим на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, при зверненнях у 2015 та 2017 роках по причині усного інформування позивачу співробітниками органу, що призначає пенсію про неможливість призначення пенсії через відсутність необхідного стажу роботи, заява про призначення пенсії за віком позивачем не подавалась.

Заяву про призначення пенсії за віком подала позивач лише 26 листопада 2018 року, долучивши до заяви наявні копії документів: паспорта, картки фізичної особи-платника податків, свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 29.10.1983, диплома серія НОМЕР_2 від 1.07.1976, наказу (розпорядження) про прийом на роботу №156 від 7.02.1977, наказу по особовому складу № 221/К від 11.05.1992, довідок Товариства з додатковою відповідальністю «Лугань» № 91 від 26.05.2015 і №792 від 26.10.2016, виписки з ЄДРПОУ про фізичну особу- підприємця від 22.02.2016.

Замість рішення про відмову у призначенні пенсії, листом від 7.12.2018 №232/М-5 Відповідачем підкреслюється, що зарахувати до загального стажу період роботи з 1977 року по 1992 рік за даними з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування неможливо, оскільки документи надані з тимчасово окупованої території не можуть бути прийнятими до уваги з огляду на Закон України №1207 від 15.04.2014 та начебто тому, що за наявними копіями встановлення наявності стажу неможливе.

Таким чином, наслідком звернення 26 листопада 2018 року із заявою про призначення пенсії за віком стала фактична відмова Відповідача у її призначенні, оскільки документи про стаж за період із 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року видані підприємством, яке досі розташоване на тимчасово окупованій території України, у місті Луганськ.

Вважаю, що бездіяльність Відповідача, котра виявилася у незарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи 1977-1992 рр. є неправомірною, такою, що не враховує вагомих обставин і як наслідок, створила перешкоди в реалізації позивачем гарантованого Основним Законом права на соціальний захист у старості.

Ухвалою суду від 10.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; відстрочено позивачу сплату судового збору (арк. спр. 1-2).

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 85-86), в якому зазначив, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За п.1 означеного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Трудова книжка - це правовстановлюючий документ. Трудова книжка повинна відповідати нормативним актам законодавства України.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 26.11.2018 трудова книжка позивачем втрачена.

Додатково повідомляє, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В переліку цих пунктів зазначене м. Луганськ.

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України» № 1207-УІІ від 15.04.2014 документи надані з тимчасово непідконтрольній території державними органами не можуть бути прийняти до уваги. Перевірити достовірність документів, створених на території не підконтрольній державній владі України управління не має змоги. Тому не можливо зарахувати період роботи згідно наданих документів.

Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі (а.с. 6).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 86), причини неприбуття суду не повідомив.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

З копії паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 (арк. спр. 11,12).

Позивач 26.11.2018 звернувся до відповідача із заявою довільної форми про призначення пенсії, що підтверджено копією цієї заяви (арк. спр. 91).

До заяви позивачем додано копії таких документів: паспорта громадянина України (арк. спр. 92-93), картки фізичної особи-платника податків (арк. спр. 94), диплома серії НОМЕР_2 (арк. спр. 95), наказу (розпорядження) при прийняття на роботу від 07.02.1977 № 156 (арк. спр. 96), наказу від 11.05.1992 № 221/к про звільнення з роботи (арк.спр. 98), довідки від 25.10.2016 № 792 про роботу позивача на Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції з 08.02.1977 по 06.05.1992 (арк. спр. 32).

За наслідками розгляду заяви позивача від 26.11.2018, відповідач листом від 07.12.2018 № 232/М-5 повідомив позивача, що за нaдaними до заяви копіями документів встановити необхідний стаж для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливості не має. Додатково повідомлено: згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В переліку цих пунктів зазначене м. Луганськ. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України» документи надані з тимчасово непідконтрольній території державними органами не можуть бути прийняти до уваги (арк. спр. 27).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів (пункт 24 Порядку № 637).

Як зазначено у позовній заяві, внаслідок проведення АТО на території Луганської області трудова книжка позивача знищена.

Позивачем на підтвердження трудового стажу надано наказ (розпорядження) при прийняття на роботу від 07.02.1977 № 156 та наказ від 11.05.1992 № 221/к про звільнення з роботи.

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що позивачем на підтвердження його трудовий стаж на Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції відповідачу надані довідки ТДВ «Лугань» від 26.05.2015 № 91 та від 25.10.2016 № 795, якими підтверджено період роботи позивача з 08.02.1977 по 06.05.1992 на цьому підприємстві, перейменування та перетворення цього підприємства.

Разом з тим, такі довідки відповідачем, на думку суду, безпідставно не враховані.

Так, оглядом копій цих довідок встановлено їх відповідність вимогам додатку № 5 Порядку № 637 та пункту 23 цього Порядку.

Таким чином, судом встановлено, що накази та довідки, видані ТДВ «Лугань», у розумінні Порядку № 637, є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявний трудовий стаж позивача.

Тому, відповідачем зазначені докази до уваги не прийняті внаслідок того, що їх видано підприємством місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія України.

Такі твердження відповідача суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З вищевикладеного слідує, що законодавцем встановлено заборону на використання тільки тих документів, що видані органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, якщо ці органи створені у порядку не передбаченому законодавством України.

У відповідача відсутні будь-які відомості, що ТДВ «Лугань» є органом, який створений у порядку не передбаченому Законом.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду заяви позивача про призначення позивачу пенсії за віком зобов`язаний був враховувати інформацію, зазначену у наказах та довідках ТДВ «Лугань», якими підтверджено стаж роботи позивача на Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції з 08.02.1977 по 06.05.1992. Відповідно, відмова у врахуванні такої інформації є безпідставно та суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вищеописаними належними та допустимими письмовими доказами у повній мірі підтверджений стаж роботи позивача у Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції з 08.02.1977 по 06.05.1992 та цей стаж має бути врахований при призначенні позивачу пенсії за віком.

З урахуванням спірного стажу роботи позивача у відповідача наявні підстави для призначення позивачу пенсії за віком, визначені частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.

Таким чином, судом встановлено бездіяльність відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального стажу період роботи позивача Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції з 08.02.1977 по 06.05.1992, яка не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає визнанню протиправною.

Крім того, суд дійшов до висновку, що відповідача слід зобов`язати зарахувати до загального стажу позивача період роботи із 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року для обчислення стажу для призначення пенсії за віком.

Пунктом третій частини першої ст. 26 Закону України Закону № 1058-IV передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

У пункті першому частини першої вказаної статті зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що на 31 грудня 2017 року позивач мала вік 58 років 3 місяці 2 днів та страховий стаж не менше 15 років (з 08.02.1977 по 06.05.1992 на Ворошиловградському виробничому об`єднанні взуттєвих підприємств № 8 імені 50річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції).

Враховуючи зазначене, позивач має право на призначення пенсія за заявою від 26.11.2018 з огляду на приписи пункту першого частини першої ст. 26 Закону № 1058-IV.

Визначаючи період, з якого позивачу має бути призначена пенсія за віком, суд виходить з вищезазначених положень статей 44, 45 Закону № 1058-IV, аналіз яких дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява та додані до неї документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Оскільки позивач за призначенням пенсії звернувся з перевищенням тримісячного строку з дня досягнення особою пенсійного віку, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня його звернення за її призначенням, тобто з 26.11.2018.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо cплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі (частина друга статті 133 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за судовий збір у розмірі 768,40 грн стягнути до Державного бюджету України з УПФУ в Станично-Луганському районі за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (код за , 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вулиця 1 травня, будинок 20) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо відмови зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року для обчислення загального стажу для призначення пенсії за віком;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 8 лютого 1977 року по 6 травня 1992 року для обчислення стажу для призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 26 листопада 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов