Справа № 280/2929/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2929/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 р. (суддя Лазаренко М.С., повне судове рішення складено 17.07.2019 р.) в справі № 280/2929/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі УПФУ) про визнання неправомірними дій щодо не зарахування до педагогічного стажу період роботи на посаді психолога (практичного психолога) в середній школі № 35 м. Запоріжжя та школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя, невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до педагогічного стажу періоди роботи на посаді психолога (практичного психолога) в середній школі № 35 м. Запоріжжя та школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя, виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 р. позов задоволено, визнано неправомірними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не зарахування ОСОБА_1 до педагогічного стажу період роботи на посаді психолога (практичного психолога) в середній школі № 35 м. Запоріжжя і школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком; зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонд України м. Запоріжжя зарахувати до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді психолога (практичного психолога) в середній школі № 35 м. Запоріжжя та школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта повторюють зміст відзиву на позовну заяву. Зокрема, відповідач вказує на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки однією з умов нарахування та виплати такої допомоги є відсутність призначеного раніше будь-якого виду пенсії; у позивача недостатньо спеціального стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», адже посада психолога в загальноосвітніх навчальних закладах не передбачена переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року. Також зазначає, що судові витрати позивача мають стягуватися за рахунок коштів Державного бюджету,

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 р. здійснено заміну відповідача Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.05.2018 року позивач перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя з заявою щодо виплати їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 7/П-1 від 18.01.2019 року Шевченківським ОУПФУ м. Запоріжжя повідомлено позивача, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років» посада психолога не значиться.

Встановивши, що записами трудової книжки позивача, наказами керівників середньої шкоди № 35 м. Запоріжжя, актом перевірки щодо факту роботи позивача практичним психологом в середній школі № 35 та школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя підтверджено фактичне виконання позивачем обов`язків, передбачених Положенням про психологічну службу в системі освіти України від 01 липня 1993 року № 230, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1993 року за № 101, щодо посади практичного психолога, суд першої інстанції дійшов висновку, що запис у трудовій книжці позивача «психолог» є підставою для зарахування стажу роботи на посаді психолога до стажу педагогічної роботи практичного психолога, відповідно, вважав, що позивач, працюючи практичним психологом (психологом), підлягала та проходила атестацію безпосередньо як педагогічний працівник, має необхідний стаж, що підтверджується записами трудової книжки, та має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.05.2018 р. отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Позивач звернулась до УПФУ із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 7/П-1 від 18.01.2019 р. органом Пенсійного фонду повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги, оскільки посада психолога не значиться у переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років».

Трудова книжка позивача містить записи №№ 9-15, відповідно до яких позивач 15 серпня 1985 року прийнята на посаду вчителя історії до загальноосвітньої школи №35; 18 квітня 1991 року за результатами атестації присвоєно звання «спеціаліст»; 01 квітня 1993 року за результатами атестації присвоєна кваліфікація «спеціаліст 1 категорії»; 31 серпня 1994 року звільнена з займаної посади психолога за переводом в школу-гімназію № 93; 01 вересня 1991 року прийнята в школу гімназію № 93 на посаду психолога за переводом з загальноосвітньої школи № 45; 20 березня 1997 року за результатами чергової атестації встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст 1 категорії»; 01 вересня 1998 року переведена на посаду заступника директора НВР.

Відповідно до наказу директора середньої школи № 35 м. Запоріжжя (на теперішній час - Запорізький навчально-виховний комплекс «Вибір» Запорізької міської ради Запорізької області) від 16 вересня 1991 року №22 позивача призначено на посаду педагога-психолога з 01 вересня 1991 року.

Наказом директора Запорізького навчально-виховного комплексу «Вибір» Запорізької міської ради Запорізької області від 13 червня 2018 року №240 про внесення змін до наказу по середній школі № 35 від 16 вересня 1991 року №22 в частині зміни назви посади, яким також внесено зміни до наказу по середній школі № 35 м. Запоріжжя від 26 серпня 1994 року щодо назви посади. Цей наказ від 13 червня 2018 року № 240 містить положення, що посадові обов`язки «психолога» та «практичного психолога» не змінювались.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перевірку щодо факту роботи позивача практичним психологом в середній школі № 35 та школі-гімназії № 93 м. Запоріжжя, за результатами якої складено акт від 01 серпня 2018 року № 1132/2, яким фактично підтверджено виконання позивачем обов`язків, передбачених Положенням про психологічну службу в системі освіти України від 01 липня 1993 року № 230, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1993 року за № 101, щодо посади практичного психолога.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, здійснюється згідно з окремими законодавчими актами через професійні та корпоративні фонди, які функціонують відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсійне забезпечення цих осіб здійснюється за нормами вказаного Закону при досягненні пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», із збереженням діючого порядку їх фінансування.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015

- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26

років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Таким чином, умовами призначення грошової допомоги є сукупність умов: досягнення пенсійного віку, праця у закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наявність страхового стажу (для жінок - 30 років) на таких посадах, не отримання на час призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.

Спірним в цій справі є зарахування до спеціального (педагогічного) стажу позивача періоду роботи на посаді психолога у загальноосвітньому навчальному закладі.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, робота на посаді «практичний психолог» віднесена до розділу «Освіта».

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посаду «практичний психолог» включено до посад педагогічних працівників.

Листом Міністерства освіти і науки України № 1/9-193 від 18 травня 2001 року роз`яснено, що статтею 21 Закону України «Про освіту» визначено, що за своїм статусом практичні психологи належать до педагогічних працівників. До стажу педагогічної роботи зараховується час роботи на посадах, передбачених Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посада «практичний психолог» включена до даного переліку; до затвердження Положення про психологічну службу в системі освіти (наказ Міністерства освіти України від 01 липня 1993 року № 230) посада мала назву «психолог».

Таким чином, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки посадові обов`язки «психолога» - «практичного психолога» навчальних закладів і установ освіти не змінювались, фактично посадові обов`язки, які виконувались позивачем на посаді психолога, ідентичні посадовим обов`язкам практичного психолога, робота позивача на посаді психолога відповідає роботі на посаді практичного психолога та має бути зарахована до стажу педагогічної роботи практичного психолога.

Відповідно, працюючи практичним психологом (психологом), позивача атестована як педагогічного працівника; позивач має необхідний стаж педагогічної роботи та має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду.

Зокрема, суд вказує, що доводи апелянта про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки однією з умов нарахування та виплати такої допомоги є відсутність призначеного раніше будь-якого виду пенсії, є безпідставними, оскільки позивач до призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не отримувала іншого виду пенсії.

Посилання апелянта на те, що судові витрати позивача мають стягуватися за рахунок коштів Державного бюджету, є незмістовними, з огляду на приписи частини 1 статті 139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 р. в справі № 280/2929/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 р. в справі № 280/2929/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 28.10.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28.10.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш