Справа № 160/7718/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року Справа № 160/7718/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбетон" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
Позовні вимоги ТОВ «Стройбетон» обґрунтовані протиправністю оскаржуваного наказу. Так, позивач зазначив, що винесенню даного наказу передувало отримання запиту контролюючого органу, що містив грубі помилки (в т.ч. у зазначенні коду ЄДРПОУ ймовірного контрагента позивача). Однак, не зважаючи на відповідні помилки, ТОВ «Стройбетон» направило до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідь, в якій підприємство повідомило про неможливість надання запитуваних документів з огляду на їх вилучення слідчим відділом Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та зауважило про встановлену ч. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України заборону на проведення документальної позапланової перевірки у випадку якщо відповідні питання, які є предметом такої перевірки вже були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. Позивач вважає, що у контролюючого органу відсутні підстави, передбачені п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, для прийняття спірного наказу та призначення відповідної перевірки.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/7718/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/7718/19 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
09 вересня 2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли направлені засобами поштового зв`язку додаткові пояснення до позовної заяви представника підприємства, в яких останній зазначив, що ТОВ «Стройбетон» не мало можливості надати пояснення та документальне підтвердження по взаємовідносинам із ТОВ «ХІЛАРІ-ТРЕЙД» та ТОВ «ХК ЛЕОН» (підприємства, коди яких зазначено у запиті податкового органу), оскільки позивач не мав із даними підприємствами господарських операцій. Також позивач зауважив, що на запит до слідчого органу його повідомили про неможливість надання вилучених у підприємства документів.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
На адресу підприємства надійшли направлені відповідачем засобами поштового зв`язку:
У вступній частині наказу зазначено, що його винесено на підставі п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20 ст. 20, ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.
У даному запиті відповідач посилався на отримання останнім ухвали Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 грудня 2018р. у справі №209/3986/18, у відповідності до якої ОСОБА_1 був обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, та свою вину визнав. 29.04.2016р. вчинив пособництво у фіктивному підприємництві у вигляді придбання (перереєстрації) суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ «Ліагро Сервіс Груп». Податковий орган зазначив про те, що з огляду на визнання фіктивним ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» вказаною ухвалою суду, то неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат позивача за період з 01.01.2019р. по 31.12.2016р. по взаємовідносинам з даним контрагентом-постачальником.
Окрім того, у даному листі позивач звернув увагу податкового органу на те, що господарські правовідносини ТОВ «Стройбетон» із ТВО «Ліагро Сервіс Груп» за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. вже були предметом документальної планової виїзної перевірки позивача, за результатами якої контролюючим органом складено Акт №5290/04-36-14-03/31735675 від 22.05.2017р. та зауважив на передбачені ч. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України обмеження щодо проведення документальних позапланових перевірок.
Не надання платником податків інформації та первинних документів щодо запитуваних господарських операцій, стало підставою для видання відповідачем вищезазначеного наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з підстав, передбачених п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.
Таким чином, не погодившись із винесеним Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області наказом за №4285-п від 18 липня 2019р., ТОВ «Стройбетон» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, яким, зокрема, визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Статтею 78 Податкового кодексу України передбачено порядок проведення документальних позапланових перевірок.
Згідно з абзацом 1 пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.
Відповідно до абзацу 1 пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Згідно положень абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Отже, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо проведення такої документальної перевірки.
Зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача зазначено підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
У відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли контролюючим органом отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, необхідною передумовою для призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є ненадання пояснень та документального підтвердження платником податків на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.
При цьому судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач надавав відповідь податковому органу, в якій пояснив про неможливість надання копій витребовуваних документів, оскільки останні були вилучені у ТОВ «Стройбетон» органом досудового розслідування із наданням контролюючому органу копій доказів такого вилучення.
Наведена обставина підтверджується наданими позивачем до суду копіями запиту слідчого відділу Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за вих. №48/8-3414 від 19 квітня 2019р. та листа зазначеного слідчого відділу за вих. №48/8-2-947 від 26 квітня 2019р.
Слід зауважити, що приписами пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.
Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.
У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.
За наведених обставин, суд зазначає, що у даному випадку відсутня обов`язкова передумова прийняття наказу про проведення перевірки на підставі п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України у вигляді ненадання пояснень та документального підтвердження платником податків на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби, адже позивачем було повідомлено відповідача про вилучення таких документів уповноваженим органом, що у свою чергу передбачає перехід обов`язку щодо надання документів до органу, який їх вилучив.
Наведене в свою чергу свідчить на безпідставність посилання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України в оскаржуваному наказі.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» вказаний суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Згідно із пунктом 78.2 статті 78 Податкового кодексу України - обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.
Водночас, контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Таким чином, призначення у спірному випадку документальної позапланової перевірки з підстав, передбачених п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, повинно узгоджуватися з обмеженнями, які визначено абз. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України.
При цьому суд звертає увагу на те, що обмеження, які не поширюються на перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження, стосуються підстав проведення перевірок, а заборона проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені, зокрема, підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, стосується питань, що були охоплені під час попередніх перевірок.
Водночас, слід зауважити, що питання господарських взаємовідносин ТОВ «Стройбетон» із ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» за 2016 рік не досліджувалась Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області в рамках перевірок, за результатами яких були складені Акт №5290/04-36-14-03/31735675 від 22 травня 2017р. та Акт №6883/04-36-14-20/31735675 від 27 червня 2017 року, в той час як в межах даних перевірок досліжувалось питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. із іншими контрагентами позивача: ТОВ «Зеленбудсервіс», ТОВ «Смарт Сейл», ТОВ «Конфорт», ТОВ «Екобудмеханізація».
Отже, предмет перевірок позивача, які проведено відповідачем раніше, та предмет перевірки, яку призначено спірним наказом не є тотожними, а відтак доводи позивача стосовно протиправності відповідного наказу в контексті вищенаведеного не можуть бути прийняті судом до уваги.
Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання ТОВ «Стройбетон» на наявність у запиті контролюючого органу до підприємства грубих помилок у вигляді невірного зазначення коду ЄДРПОУ контрагента позивача ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», оскільки наведені у запиті описки, як слідує із відповіді на цей запит та зі змісту позовної заяви, не є суттєвими та не викликали у позивача сумніву стосовно того, щодо якої юридичної особи податковий орган вимагає надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні рішення.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".
Натомість, відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним наказу, що є предметом оскарження.
З огляду на вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройбетон» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 1921, 00 грн., що документально підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1626 від 08 серпня 2019р. на суму 1921, 00 грн.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ТОВ «Стройбетон» - задоволено, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1921, 00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко